Бедзик Дмитро Іванович
український радянський прозаїк, драматург, журналіст З Вікіпедії, вільної енциклопедії
український радянський прозаїк, драматург, журналіст З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Дмитро́ Іва́нович Бе́дзик (1 листопада 1898, с. Вільхівці — 27 листопада 1982, м. Київ) — український прозаїк, драматург, журналіст
Дмитро Іванович Бе́дзик | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Народився | 1 листопада 1898 Вільхівці, Ґміна Чорна, Бещадський повіт, Підкарпатське воєводство, Республіка Польща[1][2] | |||
Помер | 27 листопада 1982 (84 роки) Київ, Українська РСР, СРСР | |||
Країна | ![]() ![]() ![]() ![]() | |||
Діяльність | письменник | |||
Alma mater | ХНУ ім. В. Н. Каразіна і Бучацька василіянська гімназія | |||
Заклад | ХНУ ім. В. Н. Каразіна | |||
Мова творів | українська | |||
Роки активності | з 1924 | |||
Членство | Плуг, Західна Україна і Національна спілка письменників України | |||
Діти | Бедзик Юрій Дмитрович | |||
Нагороди | ||||
| ||||
![]() | Ця стаття містить текст, що не відповідає енциклопедичному стилю. (червень 2024) |
Народився у Вільхівцях Сяніцького повіту в Галичині (нині Бещадський повіт, Підкарпатське воєводство, Польща) у бідній селянській родині.
Навчався в гімназії Бучача (або ремісничо-будівничій школі при монастирі оо. Василіян[3]). У 1915 р. при відступі російських військ з Галичини разом з ешелоном біженців потрапив до Росії, назавжди розлучившись з рідною домівкою. У 1919 р. закінчив Гнідинське сільсько-господарське училище, у 1926 р. — філологічний факультет Харківського інституту народної освіти. Був членом спілки селянських письменників «Плуг» та літературної організації «Західна Україна». Працював агрономом, учителем, журналістом.
У творах передвоєнного періоду «Люди! Чуєте?», «Крик землі», «Хто кого», «Арсенальці» зображено пафос революції, класову боротьбу в Україні в перші роки радянської влади. Учинкам радянських людей у війні присвячено роман «Дніпро горить». Великі зрушення в колгоспному селі, трудові будні українських селян, їх духовне зростання показано в романі «Хлібороби».
У роки Німецько-радянської війни — спецкор газети «Радянська Україна», з 1944 р. — директор Корсунь-Шевченківського музею військової слави.
Член Спілки письменників України, жив у Києві.
В журналі «Перець» № 20 за 1978 рік розміщено дружній шарж А. Арутюнянца.[4]
Нагороджений орденами Дружби народів, «Знак Пошани», медалями.
Друкуватися почав у 1924 р.
Значну увагу присвятив рідній Лемківщині. У 1971 р. відвідав Бучач, Монастириська, Тернопіль, село Велеснів, збираючи матеріали для написання трилогії «Украдені гори». В першій книзі від імені героя В. Юркевича розповів про своє навчання в Бучачі[3]. В трилогію входять:
Автор статті «Поет у Києві» (1944), присвяченої діяльності Тараса Шевченка до заслання.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.