Loading AI tools
Діоксид селену — хімічна сполука з формулою SeO2. Ця безбарвна тверда речовина є однією з найбільш частих сполук селену.
Діоксид селену | |
---|---|
![]() Структурна формула діоксиду селену | |
![]() Просторова модель ланцюга в кристалічному діоксиді селену | |
![]() Кристали діоксиду селену | |
Інші назви | Селен(IV) оксид Селенистий ангідрид |
Ідентифікатори | |
Номер CAS | 7446-08-4 |
PubChem | 24007 |
Номер EINECS | 231-194-7 |
Назва MeSH | D01.810.950 |
RTECS | VS8575000 |
SMILES | O=[Se]=O |
InChI | 1/O2Se/c1-3-2 |
Властивості | |
Молекулярна формула | SeO2 |
Молярна маса | 110.96 г/моль |
Зовнішній вигляд | Білі кристали, стають злегка рожевими зі слідами розкладання[1] |
Запах | Гнилої редиски |
Густина | 3.954 г/см3, твердий |
Тпл | 340 °C |
Розчинність (вода) | 38.4 г/100 мл (20 °C) 39.5 г/100 мл (25 °C) 82.5 г/100 мл (65 °C) |
Розчинність | розчинний у бензені |
Розчинність (Етанол) | 6.7 г/100 мл (15 °C) |
Розчинність (Ацетон) | 4.4 г/100 мл (15 °C) |
Розчинність (Оцтова кислота) | 1.11 г/100 мл (14 °C) |
Розчинність (Метанол) | 10.16 г/100 мл (12 °C) |
Тиск насиченої пари | 1.65 kPa (70 °C) |
Кислотність (pKa) | 2.62; 8.32 |
Показник заломлення (nD) | > 1.76 |
Структура | |
Кристалічна структура | дивитись текст |
Координаційна геометрія |
Тригональна (Se) |
Небезпеки | |
ГГС піктограми | ![]() ![]() ![]() |
ГГС формулювання небезпек | 301, 331, 373, 410 |
ГГС запобіжних заходів | 260, 261, 264, 270, 271, 273, 301+310, 304+340, 311, 314, 321, 330, 391, 403+233, 405, 501 |
Головні небезпеки | Токсичний при ковтанні та вдиханні[2] |
NFPA 704 | |
Температура спалаху | Негорючий |
Пов'язані речовини | |
Інші аніони | Дисульфід селену |
Інші катіони | Діоксид сірки Діоксид телуру |
Пов'язані речовини | Селениста кислота |
Якщо не зазначено інше, дані наведено для речовин у стандартному стані (за 25 °C, 100 кПа) | |
Інструкція з використання шаблону | |
Примітки картки |
Твердий діоксид селену є одновимірним полімером, ланцюг якого складається з атомів селену та кисню, що чергуються. Кожен атом селену є пірамідальним і має кінцеву оксидну групу. Довжина мостового зв’язку Селен-Оксиген становить 179 пм, а кінцева відстань — 162 пм.[3] Відносна стереохімія селену чергується вздовж полімерного ланцюга (синдіотактичність).
У газовому стані діоксид селену присутній у вигляді димерів та інших олігомерних форм, при більш високих температурах він є мономерним. Мономерна форма має зігнуту структуру, дуже схожу на структуру діоксиду сірки з довжиною зв’язку 161 пм.[4] Димерна форма була виділена в низькотемпературній аргоновій матриці, і вібраційні спектри вказують на те, що вона має центросиметричну форму крісла.[3] Мономерний діоксид селену є полярною молекулою з дипольним моментом 2,62 D[5], направленим від середини двох атомів кисню до атома селену.
Розчинення SeO2 в оксидихлориді селену SeOCL2 дає тример [Se(O)O]3.[4]
У той час як діоксид сірки (SO2) має тенденцію бути молекулярним, SeO2 є одновимірним ланцюгом, TeO2 є зшитим полімером.[3]
Тверда речовина легко сублімується. При дуже низьких концентраціях пари мають огидний запах, що нагадує гнилий хрін. При більш високих концентраціях пари мають запах, що нагадує соус з хрону, і можуть обпалити ніс і горло при вдиханні.
Діоксид селену вважається кислотним оксидом: він розчиняється у воді з утворенням селенистої кислоти. Часто терміни селениста кислота та діоксид селену використовуються як синоніми.
Він реагує з основами із утворенням солей селенітів, що містять аніон SeO2−
3. Наприклад, реакція з NaOH (гідроксид натрію) дає селеніт натрію:
Діоксид селену отримують за допомогою окиснення селену шляхом спалювання на повітрі або реакції з азотною кислотою чи перекисом водню, але, мабуть, найзручнішим способом є отримання шляхом дегідратації селенистої кислоти.
Природна форма діоксиду селену, давніїт, є дуже рідкісним мінералом. Він зустрічається лише в невеликій кількості вугільних резервуарів, де він формується навколо вентиляційних отворів, утворених газами, що виходять.[6]
SeO2 є важливим реагентом в органічному синтезі. Окиснення паральдегіду (тример ацетальдегіду) за допомогою SeO2 дає гліоксаль, а окиснення циклогексанону дає 1,2-циклогександіон. Вихідний матеріал відновлюється до селену та випадає у вигляді осаду червоної аморфної твердої речовини, яку можна легко відфільтрувати.[7] Цей тип реакції називається окисненням Райлі. Він також відомий як реагент для «алілового» окиснення, реакції, яка виглядає наступним чином:
Інакше можна описати більш звично як:
Діоксид селену також можна використовувати для синтезу 1,2,3-селендіазолів з ацильованих похідних гідразону.[8]
Діоксид селену надає склу червоний колір. Він використовується в невеликих кількостях для протидії кольору через домішки заліза і таким чином для створення (очевидно) безбарвного скла. У великих кількостях він дає насичений рубіново-червоний колір.
Діоксид селену є активним інгредієнтом деяких розчинів холодного воронування.
Він також використовувався як тонер у фотопроявці.
Селен є незамінним елементом, але при прийомі всередину більше 5 мг/день призводить до неспецифічних симптомів.[9]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.