Йоган-Георг Пінзель[2], або Йоган Ґеорґ Пінзель[3][4], Йоган Георг Пінзель, Іоа́н Гео́ргій Пі́нзель[5], майстер Пінзель[6] (нім. Johann Georg Pinsel, лат. Ioannes Georgius Pinsel, пол. Jan Jerzy Pinzel, бл. 1707[7] або бл. 1720[8] — між 16 вересня 1761 і 24 жовтня 1762[2], ймовірно, Бучач) — галицький скульптор середини XVIII століття, представник пізнього бароко і рококо. Зачинатель Львівської школи скульпторів. Для його творів характерна велика емоційність і динаміка, надання створеним формам життєвих рис.
![]() | Частина інформації в цій статті застаріла. (січень 2020) |
Йоган-Георг Пінзель | |
---|---|
Псевдо | Йоган Ґеорґ Пінзель, Йоган Георг Пінзель, майстер Пінзель, Майстер Пінцле, Іоан-Георг Пінзель |
Народився | ~ 1706 або ~ 1720 |
Помер | між 16.9.1761 і 24.10.1762 ймовірно, Бучач, Подільське воєводство ·невідома, ймовірно старість |
Громадянство | Річ Посполита |
Національність | невідома |
Місце проживання | Бучач |
Діяльність | скульптор |
Суспільний стан | шляхтич[1] |
Конфесія | римо-католик |
Родичі | Бернард Меретин (кум) |
У шлюбі з | Маріанна Ельжбета Кейтова (з дому Маєвська) |
Діти | Бернард, Антон |
|
Життєпис
Біографічні відомості про майстра майже відсутні. Його етнічне походження, місце і час народження, також обставини появи в Галичині та смерті наразі невідомі[9]. Є ймовірність, що він народився в Італії, оскільки його роботи нагадують твори Мікеланджело і є теорія, що він сам походив з Італії. Ім'я вказує на його приналежність до християнської релігії.
Збігнев Горнунг свого часу стверджував, що Пінзель походив із Чехії, про що, на його думку, свідчила схожість робіт майстра з творами празької школи[10]. Микола Голубець називав його «шлеським різьбярем»[11][12].
Пінзель прибув до Польщі наприкінці 1740-х років на запрошення Бернарда Меретина для виконання різьбярських робіт у проєктованих архітектором будівлях на замовлення Миколи Василя Потоцького.[10] За іншими даними — з'явився в середині 1740-х при дворі магната М. В. Потоцького, який став його головним замовником і патроном.
Протягом 1750–1760-х років (переважно спільно з архітектором Бернардом Меретином[13]) працював у Львові, Ходовичах (нині Львівська область), Городенці, Гвіздці (нині Івано-Франківська область), Монастириськах[14], Бучачі (обидва — сучасна Тернопільська область).
Перед квітнем 1756 року разом з Йоганом Георгом Гертнером почали працювати[15] над вівтарями двох Патріархів (інші дані — святих Фелікса Валуа та Яна де Мата[15]) у Львівському костелі Тринітаріїв, які не збереглися. Роботи закінчили у квітні 1757 року.[15] Кошти за виконані роботи (990 злотих) отримав у 1757 році. Додатково зробив для цих вівтарів невеликі статуї святих Яна Непомуцького та Якима.[16]
Наприкінці 1750-х Меретин замовив Пінзелю виконання оздоблювальних робіт у костелі в Годовиці, які він не зміг виконати через передчасну смерть архітектора (крім казальниці — спрощеної репліки амвону в костелі Городенки). Виконав у 1759–1761 роках монументальні статуї святих Атанасія, Леона, кінну статую святого Юра, за що отримав величезну тоді суму — близько 36 896 злотих. Перед смертю Меретин доручив йому виконання двох балконових консолей з чоловічими торсами для кам'яниці № 40 на площі Ринок у Львові, перебудованій під резиденцію львівського єпископа УГКЦ Лева Шептицького, яка 1761 року вже була накрита дахом.[17]
1761 року Микола Василь Потоцький офірував 100 000 золотих для виконання різьбарських робіт у новому домініканському костелі Львова і зобов'язав Пінзеля виконати роботи. Вони передбачали виконання двох бічних вівтарів у каплицях на поперечній осі храму (до наших днів не збереглись, вціліли приналежні фігури святих Миколая, Йосифа (?), Августина, Домініка, виконані перед консекрацією храму 1764 року. Пінзель виконав статую Матері Божої з дитятком у кляшторному ораторіумі за великим вівтарем. З весни 1764 року тривали роботи із зовнішньої декорації костелу.[17]
1761 року завершив свої роботи з оздоблення собору святого Юра[18]. 16 вересня 1761 року отримав кошти за роботи, виконані в костелі у Монастириськах, що вважається найпізнішим фактом з життя майстра.[19]
Помер між 16 вересня 1761 і 24 жовтня 1762 року[20] ймовірно в Бучачі.[21]
Поява Пінзеля сприяла розвитку талантів Томаса Гуттера, Конрада Кутченрайтера, Георга Маркварта, Христіана Сейнера, Себастьяна Фесінгера, спрямувало їх творчість в напрямку розквітлого рококо. Майстерня Пінзеля, яка провадилася, найправдоподібніше, в Бучачі, сприяла появі (крім Антона Штиля, Фабіяна Фесінґера, Яна Непомуцена Бехерта) таких чільних майстрів молодшої генерації львівської різьбарської школи на чолі з Антоном Осинським, Іваном та Матвієм Полейовськими, Іваном Оброцьким, Франциском Олендзьким.[22]
Сім'я
13 травня 1751 року одружився в Бучачі з удовою Маріанною Єлизаветою Кейтовою з родини Маєвських[23]. Від цього шлюбу мав двох синів — Бернарда[24] (нар. 1752) і Антона (нар. 1759[25]).
Згідно тодішніх звичаїв, удова мала принаймні рік перебувати в жалобі за померлим чоловіком.[26] За наявними документами, 24 жовтня 1762 року Єлизавета Пінзелева втретє вийшла заміж за Йогана Беренсдорфа.[27][28] Можна припустити, що третій чоловік Маріанни з Маєвських був челядником Пінзеля, а по його смерті одружився з його вдовою та успадкував його майстерню.[29]
Перелік творів
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/49/Lwow_Katedra_Jura_351-31.jpg/640px-Lwow_Katedra_Jura_351-31.jpg)
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/%D0%AE%D1%80%D1%96%D0%B9-%D0%97%D0%BC%D1%96%D1%94%D0%B1%D0%BE%D1%80%D0%B5%D1%86%D1%8C._%D0%A1%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%80_%D1%81%D0%B2%D1%8F%D1%82%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%AE%D1%80%D0%B0%2C_%D0%9B%D1%8C%D0%B2%D1%96%D0%B2.jpg/640px-%D0%AE%D1%80%D1%96%D0%B9-%D0%97%D0%BC%D1%96%D1%94%D0%B1%D0%BE%D1%80%D0%B5%D1%86%D1%8C._%D0%A1%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%80_%D1%81%D0%B2%D1%8F%D1%82%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%AE%D1%80%D0%B0%2C_%D0%9B%D1%8C%D0%B2%D1%96%D0%B2.jpg)
На своїх роботах не залишав підпису, монограми чи дати.[30]
- Кам'яні монументальні скульптури святого Яна Непомука (збереглися голови, 1750 р.) і Богородиці (1751 р.) у Бучачі
- Самсон роздирає пащу лева (Музей Пінзеля, Львів, початково костел у Годовиці)
- Кам'яні скульптури для парапету Бучацької ратуші (початково 14, вціліли 9[31])
- Скульптури Козака і Невільника, що розриває пута (бучацька ратуша, можна бачити на фото)
- Святий Юрій (на парапеті собору святого Юра у Львові)
- Святі Лев та Атанас (статуї покровителів родини Шептицьких на соборі святого Юра у Львові)
- Святий Вікентій та Франциск Борджа[джерело?]; однак Ян К. Островський вважає їх творами слабшого майстра,[32] припускає, що їх автором може бути майстер, якого він називав «приятель Пінзеля» (Amico di Pinsel),[33] для творів якого характерні, зокрема, суворі обличчя[34]
- Алегорія Звитяги
- Вівтар костелу Непорочного Зачаття Діви Марії в Городенці (з 18 скульптур врятовано 5[35])
- Колона зі статуєю Пречистої Діви Марії у Городенці
- Внутрішнє оздоблення костелів святої Трійці (Устя-Зелене) та бернардинців (Гвіздець)[36]
- Розп'яття у костелах францисканців (1750-ті[37], нині в монастирі францисканців у м. Ясло[38]), святого Мартина у Львові
- Благовіщення, Вознесіння
- Жертвоприношення Авраама (Музей Пінзеля, Львів, початково костел у Годовиці)
- Богородиця зі сцени Розп'яття, Розп'яття (варіанти), Цар Соломон
- Святий Онуфрій (Рукомиш)
- Ймовірно, інтер'єр костелу бернардинців у Бережанах[39]
- Тадеуш Маньковський приписував йому 4 з 6 вівтарних скульптур костелу в Монастириськах[40], натрапивши на архівні записи,[41][42] однак З. Горнунґ[43] вважав їх роботою А. Осінського,[44][45] Ян К. Островський вважає: фігурне оформлення костелу в Монастириську є загалом роботою Пінзеля, а твердження Горнунга про авторство Осінського є хибним, бо не підтверджене ні архівними матеріалами, ні даними порівняльного аналізу.[19]
- два бічні вівтарі домініканського костелу, Золотий Потік (одна з ранніх робіт)[17]
- Пйотр Красний приписує йому авторство рельєфних антепендіїв у костелі домініканців у Богородчанах[46]
Галерея
- Жертвоприношення Авраама
- Богомати
- Самсон, що роздирає пащу лева
- Свята Анна, Монастириська
- Святий Йоан
- Святий Фелікс із дитиною
- Розп'яття
- Ангел
- «Добрий пастир»
- Сцена «Розп'яття». Мистецький арсенал, 2013
- «Святий Яким». Мистецький арсенал, 2013
- «Свята Єлизавета». Мистецький арсенал, 2013
- Святий Ян Непомук. Бучач
- Статуя Діви Марії. Бучач-Нагірянка
- Й.-Г.Пінзель. Статуя Діви Марії (нижня частина)
- Фасад Бучацької ратуші перед другою світовою
Пластичні ескізи-моделі
Як модель Й.-Ґ. Пінзеля розглядають сумлінно вирізьблену з липового дерева і позолочену групу святого Юрія на коні в битві зі змієм висотою 51 см, яку зберігають у Національному музеї у Львові. Її вважають підготовчою роботою до його кам'яної скульптури на фасаді собору святого Юра у Львові. Авторство Пінзеля щодо цієї «моделі» є безсумнівним, а незвичну для ескізної роботи позолоту могли нанести пізніше, щоб надати їй характеру самостійного твору. Впадають у вічі, проте, значні розходження між «моделлю» та її кам'яним виконанням. Зміни в зображенні гриви та хвоста коня, а також плаща вершника можна було б ще пояснити намаганням сильнішого акцентування контуру з розрахунку на ефектний вид монументальної групи вгорі на фасаді.
Моделлю Пінзеля вважають також статуетку святого Якима з Музею Пінзеля у Львові. За розмірами та характером виконання її можна порівняти з групою святого Юрія. Досі ще не вдалося встановити її зв'язок з відповідною статуєю, виконаною у великих розмірах. Загальний характер і досконале виконання фігури не виказує ознак ескізу. Навпаки, вона справляє враження самостійної завершеної роботи в малому форматі.
Враховуючи те, що пластичні ескізи не лише Пінзеля, а й інших скульпторів Львівської школи не збереглися до нашого часу, особливо важливою і щасливою подією стала поява на баварському мистецькому ринку восени 1999 року шести боцеті, які вважалися «чеськими» за походженням. Всі шість можна віднести до творчості Йогана-Георга Пінзеля.[47][48], їх придбав Баварський національний музей у Мюнхені[49].
6 боцеті з Мюнхена
Вдова Пінзеля вивезла з собою частину скульптурних робіт майстра (6 боцеті). Робилися як ескізи до великих скульптур. Віднайдені 1999 року на мистецькій ярмарці в Мюнхені. Всі (окрім більшого Святого Йосипа) висотою близько 10 сантиметрів.[47][48]
- Святий Яким, Свята Анна, цар Давид, пророк — ескізи втрачених[50] вівтарних скульптур костелу Внебовзяття Пресвятої Діви Марії в Монастириськах.
- Святий Ієронім — ескіз невідомої скульптури.
- Святий Йосип — найбільший за розміром ескіз знищеної скульптури вівтаря костелу в Городенці.
Місцезнаходження робіт
Україна (~63 твори: ~40 у Львівській галереї мистецтв/Музеї Пінзеля, 15 — у Тернопільському обласному краєзнавчому музеї, 6 — в Івано-Франківському художньому музеї, 1 («Добрий Пастир») у Національному Музеї Народного Мистецтва Гуцульщини та Покуття [Архівовано 11 лютого 2021 у Wayback Machine.] в Коломиї, 1 статуя біля костелу Непорочного Зачаття Діви Марії в Городенці);
Польща (Розп'яття із костелу Всіх Святих у Годовиці вивезене під час переселення поляків, тепер у вроцлавському костелі Божого Тіла[51]);
Німеччина (6 боцеті, Баварський національний музей в Мюнхені).[47][48]
Вшанування пам'яті
Виставки та музей
- З 21 листопада 2012 до 25 лютого 2013 р. у Луврі відбулася виставка робіт Івана Пінзеля.[52][53][54]
- З 28 жовтня 2016 року до 12 лютого 2017 року експресивні барокові роботи — різьблення Йогана Георга Пінзеля та живопис — виставлені на показ у Зимовому палаці принца Євгена Савойського[55] комплексу-паладу Бельведер у Відні.[56] Однак ні на сітілайтах, ні в офіційних прес-релізах палацу не згадують, що колекція із фондів Львівської галереї мистецтв.[55]
Монети та марки
Національний банк України, продовжуючи серію «Видатні особистості України», 29 листопада 2010 року ввів в обіг ювілейну монету «Іоанн Георг Пінзель» номіналом 5 гривень, що виготовлена зі срібла, масою 15,55 г, діаметром 33 мм. Тираж 5000 шт[57][58].
У 2010 році Укрпошта випустила в обіг поштові марки «Іоан Георг Пінзель. Богоматір» та «Іоан Георг Пінзель. Ангел»[59][60].
Ювілейна монета «Іоанн Георг Пінзель» та поштові марки | |||||||||||
![]() |
![]() |
![]() | |||||||||
Аверс монети | Реверс монети | Зчіпка марок |
Пам'ятник та фестиваль у Бучачі
- 16 листопада 2014 року в Бучачі освячений пам'ятник майстру (скульптор — Роман Вільгушинський, меценат — Василь Бабала)[61].
- 3–5 червня 2016 року відбувся перший мистецький фестиваль «Дні Пінзеля».[62]
У наукових працях
- Борис Возницький. Микола Потоцький староста Канівський та його митці архітектор Бернард Меретин і сницар Іоан Георгій Пінзель. — Львів : Центр Європи, 2005. — ISBN 966-7022-50-1.
- Іоанн Георг Пінзель. Скульптура. Перетворення. — Київ : Грані-Т, 2007. — ISBN 978-966-292-334-6.
Пінзель у художній літературі
- Євгенія Кононенко. Жертва забутого майстра. — Київ : Грані-Т, 2007.
- Володимир Єшкілєв. Втеча майстра Пінзеля. — Київ : Грані-Т, 2007.
- Галина Вдовиченко. Пів'яблука. Інші пів'яблука. – Львів : Видавництво Старого Лева, 2019
- Софія Андрухович. Амадока. — Львів : Видавництво Старого Лева, 2020.
Твори Пінзеля у віртуальній та доданій реальності
- https://pinsel-ar.com [Архівовано 24 березня 2022 у Wayback Machine.]
Див. також
Примітки
Джерела
Посилання
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.