Династија Танг се сматра врхунцем кинеске цивилизације и златним добом космополитске кинеске културе. Територија Кине је за време династије Танг, у бројним војним походима раних владара, нарасла више него за време династије Хан, а популација је прешла 50 милиона становника.
Династија Танг са својим главним градом у Чангану (данашњем Си'ану), најмногољуднијем граду на свету у то време, је опћеприхваћена као највиша тачка у развоју кинеске цивилизације, једнаке (или чак и веће важности) од раније Династије Хан — златног доба градске културе. Њена територија, прибављена током ратова њених раних владара, је била већи него територија Династије Хан, а била је подједнака с територијем каснијих династија Јуан и Ћинг. У два пописа становништва у 7. и 8. веку Танг записи процењују број становника (према броју забележених домаћинстава) на око 50 милиона људи.[1][2][3]a[›] Чак и кад је средишња власт постепено ослабила током 9. века и није била у могућности да направи тачан попис становништва, ипак су проценили да је број становника до тада нарастао на отприлике 80 милиона људи.[4][5]
Захваљујући тако великом броју становника, династија је могла подизати професионалне и регрутоване војске од стотина хиљада војника да би се надметала с номадским народима за доминацију над средишњом Азијом и уносним трговачким путевима уздуж Пута Свиле. Многе државе и краљевства су плаћале данак Танг двору, а Танг је уједно и покорио неколико покрајина којима је посредно управљано кроз систем протектората. Изузев политичког, Династија Танг је имала и снажан културолошки утицај на суседне државе попут оних на подручју данашње Кореје, Јапана и Вијетнама.
Династија Танг је била раздобље напретка и стабилности, изузев током побуне Ана Лушана и током слабљења средишње власти у каснијој половини династијске власти. Попут претходне Династије Суи, Династија Танг је имала систем државне службе који је запошљавао службенике на основу стандардизираних испита и препорука за службу. Овај друштвени поредак је нарушен јачањем покрајинских војних управитеља званих цзедуши током 9. века. Кинеска култура је цветала и дозревала током владавине Династије Танг, те се то раздобље сматра највећим у кинеској поезији.[6] Два најпознатија кинеска песника: Ду Фу и Ли Бај су припадали овом раздобљу као и многи познати сликари попут: Хан Гана, Чжан Суана и Чжоу Фана. Многа књижевна и научна дела, енциклопедије и атласи настали током Династије Танг заузимају важно место у развоју кинеске књижевности.[7]
Многи важни изуми су из раздобља Династије Танг укључујући и развој дрвеног штампања. Будизам има значајан утицај на кинеску културу тог раздобља и разне кинеске секте добијају на важности. Будисти ће касније бити прогоњени од стране државе и тај утицај ће бити знатно умањен. Иако су династија и средишња власт слабили током 9. века, уметност и култура су и даље цветали. Ослабљена средишња власт се углавном повукла из управљања економијом, али упркос томе трговина и производња су углавном остали нетакнути и чак напредовали.
Династију Танг је основала породица Ли, која је преузела власт за време распада династије Суи, која је пропала делимично због терета наметнутих јавним радовима, као што је Велики канал, а делимично због скупих покушаја да се освоји територија данашње Северне Кореје.
Династија Танг је на почетку, у том времену многобројних побуна, успела са створи снажно централизирано царство са делотворним системом управљања. Њену владавину подржавао је Царски испитни систем, чији задатак је био избор образованих грађана који ће служити царству. Систем се одржао све до почетка 20. века.
Након неколико година унутрашњег јачања, династија Танг је започела ширење ван својих граница. До 660-их војска династије Танг интервенисала је у Индији, заузела Тарим и Џунгарију и накратко успоставила протекторате у Тухаристану, Согдијани и Фергани. Око 660. године Кинеско царство је имало највећу површину све до 18. века. Кинеска култура и систем управљања ширили су се паралелно са војним освајањима па су успоставили кинеско културно јединство на Далеком истоку, које се одржало и дуго након пропасти династије Танг.
Царство је било повезано мрежом поштанских путева, док је превоз између подручја у долини реке Јангце, која су се брзо развијала, и севера био омогућен делотворним системом канала и пловних путева. Путна мрежа је била оријентисана према престолници, Чангану, који је остао политичко и стратешко средиште царства. Ипак, привредни центри су се налазили у северној равници око доњег тока Јангцеа. Већину трговине на Путу свиле водили су Кинези и номадски народи средишње Азије.
У 8. веку, као последица привредног развоја, дошло је и до знатног повећања броја становништва.
Верска и филозофска идеологија будизма је постала саставни део кинеске културе, али никада није потиснула изворна кинеска веровања, па ће у 9. веку власт прогнати будизам и његов утицај ће ослабити. Упркос силазној путањи династије Танг, уметност и култура ће наставити да се развијају. Два најславнија кинеска песника потичу из овог доба, Ду Фу и Ли Бај, као и многи други уметници.
Граничарски генерал Ан Лушан дигао је 755. године буну која је знатно ослабила династију Танг. У бурним годинама које су уследиле, Кина се повукла из средишње Азије и постала затворенија, деломично и због ширења ислама који је до 8. века дошао до Фергане а потом постао доминантан и у Туркестану. На унутрашњем плану царска је власт ослабила, моћ је прешла на провинције, а многи главни градови су прерасли у велике и богате метрополе. Истовремено долази до великих премештања становништва према долини реке Јангце, где су се користиле нове пољопривредне методе. Трговина је цветала, а мрежа малих трговачких градова је расла.
Крајем 9. века велики сељачки устанак је готово уништио средишњу власт династије Танг. Кина је подељена на 10 држава са малим остатком царства којим је владало пет династија у низу (тзв. Период пет династија и десет краљевстава). Тек 960. године долази до поновног уједињења земље под династијом Сунг.
Украшена-сребрна тегла из Танг периода, обликована у стилу северњачке номадске кожне торбе[8] украшена са коњима који се играју с винском чашом у устима, попут коња цара Суан-цзуна који су били тренирани да то чине.[8]
Путем копнене трговине дуж пута свиле и поморске трговине прекоморским једрењем, Танг династија је била у могућности да стекне мноштво нових технологија, културних обичаја, ретких луксуза, и савремених предмета. Од Блиског истока, Индије, Персије, и централне Азије, династија је стекла нове идеје у моди, нове врсте керамике и побољшано ковање сребра.[9] Кинези су такође постепено усвојили страни концепт хоклице и столице за седење, док су раније увек седели на простиркама простртим по поду.[10] На Блиском истоку, исламски свет је ценио и куповао знатне количине кинеских добара као што је свила, лакирано и порцеланско посуђе.[11] Песме, игре и музички инструменти из страних региона су постали популарни у Кини током Танг династије.[12][13] Ти инструменти су обухватали oboe, флауте, и мале лакиране бубњеве из Куче у Таримској котлини, и удараљке из Индије, као што су чинеле.[12] На двору је било девет музичких ансамбала (проширено са седам током Суи династије) који су представљали музику из целе Азије.[14]
Постојао је знатан контакт и интерес у Индији као центару будистичког знања, са познатим путницима и истраживачима, као што је Суанцан (умро 664.) који је посетио Јужноазијски потконтинент. Након седамнаестогодишњег путовања, Суанцан је успео да донесе назад вредне санскритске текстове за превод на Кинески. Исто тако је постојао туркијско–кинески речник за озбиљне научнике и студенте, док су туркијске народне песме послужиле као инспирација за део кинеске поезије.[15][16] У унутарашњости Кине, трговину је олакшавао Велики канал и рационализација Танг влада великог система канала, чиме су се смањивали трошкови транспорта житарица и друге робе.[17] Држава је такође управљала са око 32.100km (19.900mi) дугим рутама поштанске службе коњима или бродом.[18]
Пут свиле
Мада је пут свиле од Кине до Запада иницијално формулисан током владавине цара Ву (141–87п. н. е.) током династије Хан, био је поновно отворен у време Танг династије године 639. кад је Хоу Ђуњи (умро 643.) освојио Запад, и оставио пут отворен током скоро четири деценије. Пут је затворен након што су Тибетанци заузели територију 678, али је 699, током периода цара Ву, пут свиле поновно отворен кад је Танг династија освојила четири гарнизоан Анксија оригинално успостављена 640.,[19] јео једном повезујући Кину директно са Западом путем копнене трговине.[20]
Тробојна глазирана фигура коња из доба Танг династије
Династија Танг је заузела виталну руту кроз Гилгит долину од Тибета 722. године. Тибетанци су је повратили 737, а Кинези поново преузели контролу под командом Гогурјео-Кореан генерала Гао Цјанџи.[21] Кад је побуна Ана Лушана окончана 763, Танг империја је још једном изгубила контролу над својим западним земљама, пошто је Тибетанска империја у знатној мери одсекла кинески директни приступ путу свиле.[22] Једна унутрашња побуна 848. године је збацила тибетанског владара, и Танг Кина је повратила своје северозападне префектуре од Тибета 851. године. Те области су садржале кључне испашне области и пашњаке за узгој коња који су били од изузетне важности за Танг династију.[22][23]
Упркос тога што су многи западни путници долазили у Кину да живе и тргују, многи путници, који су углавном религиозни монаси, оставили су записе о строгим граничним законима које су Кинези спроводили.[11] Као што је монах Сјуенцанг и многи други монаси осведочили, постојало је мноштво кинеских граничних прелаза дуж пута свиле на којима су провераване путне исправе за улаз у Танг империју.[11] Осим тога, одметништво је представљало проблем дуж прелаза и оазних насеља, као што је Сјуенцанг такође забележио, његову су групу путника више пута напали бандити.[11]
Пут свиле је исто тако утицао на уметност Танг династије. Коњи су постали значајан симбол просперитета и моћи као и инструмент војне и дипломатске политике. Коњи су такође поштовани као сродници змајева.[24]
^a:Током владавине Династије Танг број становника света је нарастао с отприлике 190 милиона на отприлике 240 милиона, што представља раст од 50 милиона становника. Такође погледајте чланак средњовековна демографија.
Serdarević, Seid, ур. (2002). The Times Povijest svijeta. Zagreb: Hena.com. ISBN978-953-6510-62-7.
Adshead, S. A. M. (2004). T'ang China: The Rise of the East in World History. New York: Palgrave Macmillan. ISBN978-1-4039-3456-7.
Andrew, Anita N.; Rapp, John A. (2000). Autocracy and Cina's Rebel Founding Emperors: Comparing Chairman Mao and Ming Taizu. Lanham: Rowman & Littlefield. ISBN978-0-8476-9580-5.
Bai, Shouyi (2003). A History of Chinese Muslim (Vol. 2). Beijing: Zhonghua Book Company. ISBN978-7-101-02890-4.
Bowman, John S. (2000), Columbia Chronologies of Asian History and Culture, New York: Columbia University Press
Brook, Timothy (1998). The Confusions of Pleasure: Commerce and Culture in Ming China. Berkeley: University of California Press. ISBN978-0-520-22154-3.
Chen, Yan (2002). Maritime Silk Route and Chinese-Foreign Cultural Exchanges. Beijing: Peking University Press. ISBN978-7-301-03029-5.
Cui, Mingde (2005). The History of Chinese Heqin. Beijing: Renmin Chubanshe. ISBN978-7-01-004828-4.
Du, Wenyu (1998), „Tang Song Jingji Shili Bijiao Yanjiu” [Comparative Study of Tang and Song Dynasty's Economic Strength], Researches in Chinese Economic History, 1998 (4), ISSN1002-8005
Eberhard, Wolfram (2005). A History of China. New York: Cosimo. ISBN978-1-59605-566-7.
Fairbank, John King; Goldman, Merle (2006) [1992]. China: A New History (2nd enlarged изд.). Cambridge: MA; London: The Belknap Press of Harvard University Press. ISBN978-0-674-01828-0.
Forte, Antonio (1988), Mingtang and Buddhist Utopias in the History of the Astronomical Clock: the Tower, Statue, and Armillary Sphere Constructed by Empress Wu, École française d'Extrême-Orient
Graff, David Andrew (2000). „Dou Jiande's dilemma: Logistics, strategy, and state”. Ур.: van de Ven, Hans. Warfare in Chinese History. Leiden: Koninklijke Brill. стр.77—105. ISBN978-90-04-11774-7.
Graff, David Andrew (2016). The Eurasian Way of War Military Practice in Seventh-Century China and Byzantium. New York, London: Routledge. ISBN9781315627120.
—— (1993), „The Qin Maps: A Clue to Later Chinese Cartographic Development”, Imago Mundi, 45 (1): 90—100, doi:10.1080/03085699308592766
Huters, Theodore (1987), „From Writing to Literature: The Development of Late Qing Theories of Prose”, Harvard Journal of Asiatic Studies: 51—96, JSTOR2719158, doi:10.2307/2719158
Kang, Jae-eun (2006). The Land of Scholars: Two Thousand Years of Korean Confucianism. translated by Suzanne Lee. Paramus: Homa & Sekey Books. ISBN978-1-931907-37-8.
Kiang, Heng Chye (1999). Cities of Aristocrats and Bureaucrats: The Development of Medieval Chinese Cityscapes. Singapore: Singapore University Press. ISBN978-9971-69-223-0.
Kitagawa, Hiroshi; Tsuchida, Bruce T. (1975), The Tale of the Heike, Tokyo: University of Tokyo Press
Lewis, Mark Edward (2012). China's Cosmopolitan Empire: The Tang Dynasty. Harvard University Press. ISBN978-0-674-03306-1.
Liu, Pean (1991), „Viewing Chinese ancient navigation and shipbuilding through Zheng He's ocean expeditions”, Proceedings of the International Sailing Ships Conference in Shanghai
Liu, Xinru (2001). „The Silk Road: Overland Trade and Cultural Interactions in Eurasia”. Ур.: Michael Adas. Agricultural and Pastoral Societies in Ancient and Classical History. Philadelphia: American Historical Association, Temple University Press. стр.151—179. ISBN978-1-56639-832-9.
Liu, Zhaoxiang (2000). History of Military Legal System. et al. Beijing: Encyclopedia of China Publishing House. ISBN978-7-5000-6303-2.
Mair, Victor H.; Steinhardt, Nancy Shatzman; Goldin, Paul Rakita (2005). Victor H. Mair; Nancy Shatzman Steinhardt; Paul Rakita Goldin, ур. Hawai'i reader in traditional Chinese culture (illustrated изд.). University of Hawai'i Press. стр.376. ISBN978-0-8248-2785-4. Приступљено 8. 2. 2012.
Needham, Joseph (1986a), Science and Civilization in China: Volume 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and the Earth, Taipei: Caves Books
—— (1986b), Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Engineering, Part 2, Mechanical Engineering, Taipei: Caves Books
—— (1986c), Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 3, Civil Engineering and Nautics, Taipei: Caves Books
—— (1986d), Science and Civilization in China: Volume 5, Chemistry and Chemical Technology, Part 1, Paper and Printing, Taipei: Caves Books
—— (1986e), Science and Civilization in China: Volume 5, Chemistry and Chemical Technology, Part 4, Spagyrical Discovery and Invention: Apparatus, Theories and Gifts, Taipei: Caves Books
Nishijima, Sadao (1986). „The Economic and Social History of Former Han”. Ур.: Twitchett, Denis; Loewe, Michael. Cambridge History of China: Volume I: the Ch'in and Han Empires, 221 B.C. – A.D. 220. Cambridge: Cambridge University Press. стр.545—607. ISBN978-0-521-24327-8.
Reed, Carrie E. (2003), „Motivation and Meaning of a 'Hodge-podge': Duan Chengshi's 'Youyang zazu'”, Journal of the American Oriental Society: 121—145, JSTOR3217847, doi:10.2307/3217847
Reischauer, Edwin O. (1940), „Notes on T'ang Dynasty Sea Routes”, Harvard Journal of Asiatic Studies, 5 (2): 142—164, JSTOR2718022, doi:10.2307/2718022
Richardson, H. E. (1985), A Corpus of Early Tibetan Inscriptions, Royal Asiatic Society, Hertford: Stephen Austin and Sons
Schafer, Edward H. (1985) [1963]. The Golden Peaches of Samarkand: A study of T'ang Exotics (1st paperback изд.). Berkeley and Los Angeles: University of California Press. ISBN978-0-520-05462-2.
Howard, Michael C. (2012), Transnationalism in Ancient and Medieval Societies, the Role of Cross Border Trade and Travel, Jefferson: McFarland & Company
Song, Yingxing (1966), T'ien-Kung K'ai-Wu: Chinese Technology in the Seventeenth Century, translated with preface by E-Tu Zen Sun and Shiou-Chuan Sun, University Park: Pennsylvania State University Press
Steinhardt, Nancy Shatzman (2004), „The Tang Architectural Icon and the Politics of Chinese Architectural History”, The Art Bulletin, 86 (2): 228—254, JSTOR3177416, doi:10.2307/3177416
Sun, Guangqi (1989). History of Navigation in Ancient China. Beijing: Ocean Press. ISBN978-7-5027-0532-9.
Taenzer, Gertraud (2016). „Changing Relations between Administration, Clergy and Lay People in Eastern Central Asia: a Case Study According to the Dunhuang Manuscripts Referring to the Transition from Tibetan to Local Rule in Dunhuang, 8th-11th Centuries”. Ур.: Carmen Meinert. Transfer of Buddhism Across Central Asian Networks (7th to 13th Centuries). Leiden, Boston: Brill. стр.19—56. ISBN978-90-04-30741-4.
Tang, Zhiba (1991), „The influence of the sail on the development of the ancient navy”, Proceedings of the International Sailing Ships Conference in Shanghai
Twitchett, Denis (2000). „Tibet in Tang's Grand Strategy”. Ур.: van de Ven, Hans. Warfare in Chinese History. Leiden: Koninklijke Brill. стр.106—179. ISBN978-90-04-11774-7.
Wang, Yongxing (2003). Draft Discussion of Early Tang Dynasty's Military Affairs History. Beijing: Kunlun Press. ISBN978-7-80040-669-0.
Wong, Timothy C. (1979), „Self and Society in Tang Dynasty Love Tales”, Journal of the American Oriental Society, 99 (1): 95—100, JSTOR598956, doi:10.2307/598956
Wright, Arthur F. (1959), Buddhism in Chinese History, Stanford: Stanford University Press
Xi, Zezong (1981), „Chinese Studies in the History of Astronomy, 1949–1979”, Isis, 72 (3): 456—470, S2CID144323050, doi:10.1086/352793
Xu, Daoxun (1993). The Biography of Tang Xuanzong. et al. Beijing: People's Press. ISBN978-7-01-001210-0.
Yu, Pauline (1998), „Charting the Landscape of Chinese Poetry”, Chinese Literature: Essays, Articles, Reviews (CLEAR), 20: 71—87, JSTOR495264, doi:10.2307/495264