Плави Туркијци (тур. — Небески или Плави Туркијци) били су номадски племенски савез који је средином 6. века настао у централној Азији.[7]
Кратке чињенице Региони са значајном популацијом, Језици ...
Затвори
Порекло
Туркијци у ширем смислу обухватају све народе који говоре туркменским (туркијским) језицима. Сматра се да потичу од номадских племена из централне Азије, Алтаја и Џунгарије. Рана историја Туркијаца, као и свих народа централне Азије, обавијена је легендама. Кинески извори помињу их (од 1400. п. н. е., а нарочито од 200. п. н. е.) као ратоборна номадска племена или . Име Туркијци јавља се први пут у 6. веку: код кинеских хроничара у облику , у изворима грчких писаца као Туркос (грч. ), док је у 8. веку у туркијским изворима (орхонски натписи у Монголији) назив Туркијци синоним за групу племена Огузи.[7]
Туркијски каганат
Туркијски каганат и суседи око 550.
Пошто су 552—555. покорили номадски племенски савез Џуан-Џуан (енгл. ), Туркијци су под каганом Бумином (тур. , кин: Tu-men) основали своју државу-каганат у области Седморечја (рус. ), седам река које утичу у језеро Балкаш, која се ширила према истоку и западу. У саставу те државе, која није била јединствена, налазило се више племенских група Туркијаца, свака са својим каганом. Око 570. власт Туркијског каганата захватала је централну Азију од Монголије и северних граница Кине до Црног мора. Развој унутрашње и спољне трговине ојачао је политичке и културне везе са народима средње Азије и Алтаја, с Кином, Ираном и Византијом, али око 580. каганат се распао на источни и западни. Кинези су 630. освојили Источни, а 658. и Западни туркијски каганат, али су се оба, у другој половини 7. и почетком 8. века, ослободили кинеске власти.[7] Западни каганат престао је да постоји када су Тургеши [] 740. успоставили своју власт у Седморечју, а Источни пошто су Ујгури 745. загосподарили делом централне Азије. Државу Ујгура срушили су 840. Киргизи.[8]
——, ур. (1984). La religion des Turcs et des Mongols [The Religion of the Turks and Mongols] (на језику: француски). Paris: Payot.
Wei Zheng et al. Book of Sui, vol. 84 (in Chinese)
Xiu Ouyang, (1073), Historical Records of the Five Dynasties, p. 39
Гажевић, Никола (1975). Војна енциклопедија (књига 10). Београд: Војноиздавачки завод. стр. 170.
Гажевић, Никола (1975). Војна енциклопедија (књига 10). Београд: Војноиздавачки завод. стр. 171.
- Christian, David. A history of Russia, Central Asia and Mongolia, Vol. 1: Inner Eurasia from prehistory to the Mongol Empire. Blackwell, 1998.
- Findley, Carter Vaughn (2004). The Turks in World History. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-988425-4.
- Golden, Peter (1992). An Introduction to the History of the Turkic Peoples: Ethnogenesis and State-Formation in Medieval and Early Modern Eurasia and the Middle East. Wiesbaden: Otto Harrassowitz. ISBN 9783447032742.
- Golden, Peter Benjamin (2011). „Ethnogenesis in the tribal zone: The Shaping of the Turks”. Studies on the peoples and cultures of the Eurasian steppes. Bucureşti: Ed. Acad. Române. ISBN 978-973-1871-96-7.
- Grousset, René. The Empire of the Steppes. Rutgers University Press. 1970. 0-8135-1304-9..
- Gumilev, Lev (2007) (језик: руски) The Göktürks (Древние тюрки ;Drevnie ti︠u︡rki). .
- Skaff, Jonathan Karem (2009). Nicola Di Cosmo, ур. Military Culture in Imperial China. Harvard University Press. ISBN 978-0-674-03109-8.
- Yu. Zuev (I︠U︡. A. Zuev) (2002) (језик: руски), "Early Türks: Essays on history and ideology" (Rannie ti︠u︡rki: ocherki istorii i ideologii), Almaty, Daik-Press, p. 233, ISBN 9985-4-4152-9
- Wechsler, Howard J. (1979). „T'ai-Tsung (Reign 626–49): The Consolidator”. Ур.: Denis Twitchett; John Fairbank. The Cambridge History of China, Volume 3: Sui and T'ang China Part I. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-21446-9.
- Wink, André. Al-Hind: The Making of the Indo-Islamic World. Brill Academic Publishers. 2002. 0-391-04173-8..
- Zhu, Xueyuan (朱学渊) (2004) The Origins of the Ethnic Groups of Northern China (中国北方诸族的源流). Beijing: Zhonghua Shuju (中华书局) 7-101-03336-9
- Xue, Zongzheng (薛宗正) (1992) A History of the Turks (突厥史). Beijing: Chinese Social Sciences Press (中国社会科学出版社) 7-5004-0432-8
- Nechaeva, Ekaterina (2011). „The "Runaway" Avars and Late Antique Diplomacy”. Ур.: Ralph W. Mathisen, Danuta Shanzer. Romans, Barbarians, and the Transformation of the Roman World: Cultural Interaction and the Creation of Identity in Late Antiquity. Ashgate. стр. 175—181. ISBN 9780754668145.
- Sinor, Denis (1990). The Cambridge History of Early Inner Asia. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-24304-9.
- „Turkic peoples”. Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica, Inc. Приступљено 21. 6. 2020.
- Damgaard, P. B.; . (9. 5. 2018). „137 ancient human genomes from across the Eurasian steppes”. Nature. Nature Research. 557 (7705): 369—373. Bibcode:2018Natur.557..369D. PMID 29743675. S2CID 13670282. doi:10.1038/s41586-018-0094-2. hdl:1887/3202709
. Приступљено 11. 4. 2020.
- Findley, Carter V. (2005). The Turks in World History. Oxford University Press, USA. ISBN 978-0-19-517726-8.
- Fisher, William Bayne; Avery, P.; Hambly, G. R. G; Melville, C. (1991). The Cambridge History of Iran. 7. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-20095-0.
- Golden, Peter Benjamin (2011). Studies on the peoples and cultures of the Eurasian steppes. Bucureşti: Ed. Acad. Române. ISBN 978-973-1871-96-7.
- Janhunen, Juha (2003). „Ethnicity and language in prehistoric Northeast Asia”. Ур.: Blench, Roger; Spriggs, Matthew. Archaeology and Language II: Archaeological Data and Linguistic Hypotheses. One World Archaeology. 29. Routledge. стр. 195—208. ISBN 0-415-11761-5.
- Khanbaghi, Aptin (2006). The Fire, the Star and the Cross: Minority Religions in Medieval and Early Modern Iran. I.B. Tauris. ISBN 978-1-84511-056-7.
- Lee, Joo-Yup; Kuang, Shuntu (18. 10. 2017). „A Comparative Analysis of Chinese Historical Sources and Y-DNA Studies with Regard to the Early and Medieval Turkic Peoples”. Inner Asia. Brill. 19 (2): 197—239. ISSN 2210-5018. doi:10.1163/22105018-12340089
. Приступљено 20. 6. 2020.
- Li, Tao; . (јун 2020). „Millet agriculture dispersed from Northeast China to the Russian Far East: Integrating archaeology, genetics, and linguistics”. Archaeological Research in Asia. Elsevier. 22 (100177): 100177. doi:10.1016/j.ara.2020.100177
.
- Mecit, Songül (2014). The Rum Seljuqs: Evolution of a Dynasty. Routledge. ISBN 978-1-134-50899-0.
- Nelson, Sarah; . (14. 2. 2020). „Tracing population movements in ancient East Asia through the linguistics and archaeology of textile production”. Evolutionary Human Sciences. Cambridge University Press. 2 (e5). doi:10.1017/ehs.2020.4
.
- Peacock, A.C.S.; Yıldız, Sara Nur, ур. (2013). The Seljuks of Anatolia: Court and Society in the Medieval Middle East. I.B.Tauris. ISBN 978-1-84885-887-9.
- Robbeets, Martine (1. 1. 2017). „Austronesian influence and Transeurasian ancestry in Japanese”. Language Dynamics and Change. Brill. 8 (2): 210—251. ISSN 2210-5832. doi:10.1163/22105832-00702005
. Приступљено 20. 6. 2020.
- Robbeets, Martine (2020). „The Transeurasian homeland: where, what and when?”. Ур.: Robbeets, Martine; Savelyev, Alexander. The Oxford Guide to the Transeurasian Languages. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-880462-8.
- Tekin, Talat (1993). Irk bitig (the book of omens) (PDF). Wiesbaden: Otto Harrassowitz. ISBN 978-3-447-03426-5.
- Uchiyama, Junzo; . (21. 5. 2020). „Populations dynamics in Northern Eurasian forests: a long-term perspective from Northeast Asia”. Evolutionary Human Sciences. Cambridge University Press. 2. doi:10.1017/ehs.2020.11
.
Text was copied from this source, which is available under a Creative Commons Attribution 4.0 International License.
- de la Vaissière, Étienne (2015). „The Steppe World and the Rise of the Huns”. Ур.: Maas, Michael. The Cambridge Companion to the Age of Attila. Cambridge University Press. стр. 175—192. ISBN 978-1-107-63388-9.
- Yarshater, Ehsan (2001). Encyclopedia Iranica. Routledge & Kegan Paul. ISBN 978-0-933273-56-6.
- Yunusbayev, Bayazit; . (21. 4. 2015). „The Genetic Legacy of the Expansion of Turkic-Speaking Nomads across Eurasia”. PLOS One. PLOS. 11 (4): e1005068. PMC 4405460
. PMID 25898006. doi:10.1371/journal.pgen.1005068.
- Ö.D. Baatar, Old Turkic Script, Ulan-Baator (2008), 0-415-08200-5
- M. Erdal, Old Turkic word formation: A functional approach to the lexicon, Turcologica, Harassowitz (1991), 3-447-03084-4.
- M. Erdal, Old Turkic, in: The Turkic Languages, eds. L. Johanson & E.A. Csato, Routledge, London (1998), 978-99929-944-0-5
- M. Erdal, A Grammar of Old Turkic, Handbook of Oriental Studies, Section 8 Uralic & Central Asia, Brill, Leiden (2004), 90-04-10294-9.
- Marcel Erdal (1. 1. 2004). A Grammar Of Old Turkic. BRILL. ISBN 90-04-10294-9.
- L. Johanson, A History of Turkic, in: The Turkic Languages, eds. L. Johanson & E.A. Csato, Routledge, London (1998), 0-415-08200-5
- Talat Tekin, A Grammar of Orkhon Turkic, Uralic and Altaic Series Vol. 69, Indiana University Publications, Mouton and Co. (1968). (review: Gerard Clauson, Bulletin of the School of Oriental and African Studies, University of London, 1969); Routledge Curzon (1997), 0-7007-0869-3.