Апологетика је грана теологије чији је предмет одбрана хришћанског учења.[1][2][3]Наука о томе како треба бранити веру, нарочито хришћанско учење. Ранохришћански апологети су бранили своју веру од критичара, и препоручивали је Хеленима. Цео покрет „апологетике“ у другом веку представља први покушај симбиозе хеленског духа с хришћанством.[4]
Симболи Хришћанства
Термин апологетика потиче од старогрчке речи (ἀπολογία).[1] У класичном грчком правном систему, тужилаштво би изнело категорију (κατηγορία), оптужбу или осуду, а окривљени је одговорио са apologia, одбраном.[5] То је био формални говор или објашњење за одговор и побијање оптужби. Чувени пример је СократоваАпологија одбране, како је записана у Платоновој Апологији.
На коинском грчком језику Новог завета, апостол Павле користи термин апологија у свом пробном говору Фесту и Агрипи када каже „Браним се“ у Делима 26:2.[6]Сродни облик се појављује у Павловој Посланици Филипљанима док он „брани јеванђеље“ у Филипљанима 1:7,[7] и у „давању одговора“ у 1. Петру 3:15.[8]
Бахаизам
Главни чланак: Бахајска апологетика
Многе апологетске књиге су написане у одбрану историје или учења бахаизма. Оснивачи религије су написали неколико књига у којима су представљени докази о њиховој религији; међу њима су БабовихСедам доказа и БахауловКитаб-и-Иган.[9] Каснији бахајски аутори писали су проминентне апологетске текстове, попут Мирза Абул-ФадловогСјајног доказа и рада Удо Шаефера et al. Прављење криве праве.[10]
Будизам
Један од најранијих будистичких апологетских текстова је Питања краља Милинда, који се бави будистичком метафизиком као што је природа појединца „без себе“ и карактеристике као што су мудрост, перцепција, воља, осећање, свест и душа. У меиџи ери (1868-1912), сусрети будиста и хришћана у Јапану као резултат све већег контакта између Јапана и других нација могли су да подстакну формирање јапанског новог будизма,[11] укључујући апологетски Шин Букио (新仏教) часопис.[12] У новије време, А. Л. Де Силва, аустралијски преобраћеник у будизам, написао је књигу Изван веровања, у којој је дао будистичке апологетске одговоре и критику хришћанске фундаменталистичке доктрине.[13] Гунапала Дармасири је написао апологетску критику хришћанског концепта Бога из тераваданске будистичке перспективе.[14]
Штит Тројства, дијаграм који хришћански апологети често користе да објасне Тројство
Хришћанска апологетика комбинује хришћанску теологију, природну теологију[15] и филозофију како би представила рационалну основу за хришћанску веру, да би бранила веру од приговора и погрешног представљања, и да је хришћанска доктрина једини поглед на свет који је беспрекоран и конзистентан са свим фундаменталним знањем и питањима.
Хришћанска апологетика је током векова попримила многе облике. У Римском царству хришћани су били жестоко прогањани и против њих су подигнуте многе оптужбе. Ј. Дејвид Касел[16] даје неколико примера: Тацит је написао да је Нерон измислио оптужбе да су хришћани започели паљење Рима.[17] Друге оптужбе су укључивале канибализам (због дословног тумачења Евхаристије) и инцест (због праксе раних хришћана да се једни другима обраћају са „брате“ и „сестро“). Апостол Павле, Јустин Филозоф, Иринеј Лионски и други често су бранили хришћанство од оптужби које су подизане да оправдају прогон.[18]
Апологетика кроз хришћанство
С обзиром на свој специјалан задатак и циљ, апологетика се служи специјалним методом, чиме се и издваја од других богословских научних дисциплина као потпуно самостална наука. Грчка реч απολογία (апологија) настао је од грчког глагола άπολογέομαι, који је првобитно значио: одрећи се или отказати, а касније - одговорити, бранити се, оправдати се, а у Светом Писму Новог Завета, на више места налазе се обе речи (1 Пет 3,15; Флм 1,7) и увек у значењу: бранити, одбрана.
Према том етимолошком тумачењу, апологетика је богословска наука која брани науку ο Богу и божанским стварима од напада њених непријатеља. Но, овом дефиницијом још није ни приближно дат цео појам ове науке, јер њен циљ није само у томе да брани Хришћанство пред негацијом, него и да позитивно утврди истинитост Хришћанства, у овом случају, изворни и неповређени облик Хришћанства - Православље. С тог становишта, апологетику можемо овако дефинисати: Апологетика је богословска наука која у строго научном систему излаже принципе Хришћанства, доказујући да је она Богом откривена и да се у хришћанској Православној Цркви, као Богом откривеној заједници, неизмењено очувала.
Апологетика се разликује од апологије. Апологија је конкретан одговор на неку нападнуту хришћанску догму, и то је њен једини задатак. Свакако да апологија представља примену апологетике у конкретном случају, и као таква, она је конкретизација и реализација апологетике у пракси.[19]
Хришћанска апологетика дели се на три дела:
demonstratio religiosa - брани се вредност религије и нужност да сваки човек верује
demonstratio christiana - бави се спасењском вредношћу хрршћанства, односно супериорност у односу на друге религије.
demonstratio catholica - која је усмерена према некатолиима
Познати апологети су Свети Павле, Свети Јустин Мученик, Свети Иренеј Лионски, Хиполит Римски, Ђуро Башић, Иван Пољаковић, Матија Павић и други.[20]
Ова књига је посвећена апологетици, односно одбрани хришћанског учења, хришћанске вере и Цркве од напада који су у последњој деценији постали необично упорни, чак и разјарени. Хришћанство се данас налази под правом опсадом. Они који нису изгубили веру у Христа Спаситеља и који траже истину и хоће да живе по истини, морају због истине познавати и разумети хришћанско учење а још више морају умети да одбране своју веру од напада, оптужбн и неоправдане критике. Онај који верује да је учење и дело Христово истина, нема разлога да се боји тих напада. У Првој посланици (глава 3, стих 15), апостол Петар каже да свагда с кроткошћу и надом морамо бити спремни да дамо одговор свакоме ко од нас тражи разлог наше наде. Томе је посвећена ова књига.[21]
План књиге је овакав:
У првом делу, после увода, износимо учењу о свету кроз паралелно излагање савремене науке и хришћанског вероучења. Други део је посвећен "хрншћанству у светлу историје"; напокон, последњи, трећи део разматра питања о Цркви.
Dharmasiri, Gunapala (1974). A Buddhist critique of the Christian concept of God: a critique of the concept of God in contemporary Christian theology and philosophy of religion from the point of view of early Buddhism. Colombo: Lake House Investments — преко WorldCat.
J. David Cassel. "Defending the Cannibals: How Christians responded to the sometimes strange accusations of their critics." „Defending the Cannibals”. Архивирано из оригинала 2011-08-21. г. Приступљено 2012-09-08.
Ankerberg, John; Weldon, John (1999). „Bahaʼi”. Encyclopedia of Cults and New Religions. Eugene, OR: Harvest House Publishers. стр.5—44. ISBN0-7369-0074-8.
Barrett, David (2001). The New Believers. London, UK: Cassell & Co. стр.244–50. ISBN0-304-35592-5.
Boyett, Jason (2016). 12 Major World Religions. Berkeley, CA: Zephyros Press. стр.217—31. ISBN978-1-62315-692-3.
Cole, Juan R. I. (2000). „Race, Immorality and Money in the American Baha'i Community: Impeaching the Los Angeles Spiritual Assembly”. Religion. 30 (2): 109—125. doi:10.1006/reli.2000.0245.
Johnson, Vernon (2020). Baha'is in Exile: An Account of followers of Baha'u'llah outside the mainstream Baha'i religion. Pittsburgh, PA: RoseDog Books. ISBN978-1-6453-0574-3.
Matthews, Carol (2005). New Religions. Religions of the World. Philadelphia: Chelsea House. стр.46–49. ISBN079108096X.
MacEoin, Denis (1986). „Bahā'ī fundamentalism and the academic study of the Bābī movement”. Religion. 16 (1): 57—84. doi:10.1016/0048-721X(86)90006-0.
MacEoin, Denis (1990). „The crisis in Babi and Baha'i studies: part of a wider crisis in academic freedom?”. British Journal of Middle Eastern Studies. 17 (1): 55—61. doi:10.1080/13530199008705506.
Stetzer, Ed (15. 7. 2014). „Avoiding the Pitfall of Syncretism”. The Exchange with Ed Stetzer. Christianity Today. Архивирано из оригинала 9. 5. 2021. г. Приступљено 10. 10. 2021.CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Stockman, Robert H. (јул 2020). James R. Lewis; Margo Kitts, ур. The Bahá'í Faith, Violence, and Non-Violence. Cambridge Elements; Religion and Violence. Cambridge, UK: Cambridge University Press. ISBN9781108613446. OCLC1173507653. S2CID225389995. doi:10.1017/9781108613446.CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Anderson, Lavina Fielding (јул 2005). „A Note on Church Historians”. By Common Consent (Newsletter). Salt Lake City: Mormon Alliance. 11 (3). Архивирано из оригинала 2008-08-20. г.CS1 одржавање: Формат датума (веза)
Arrington, Leonard (1992). „Search for Truth”. The New Mormon history: revisionist essays on the past. D. Michael Quinn (ed.). Salt Lake City: Signature Books. ISBN978-1-56085-011-3.
Bushman, Claudia; Kline, Caroline, ур. (2013b). Mormon women have their say: essays from the Claremont Oral History Collection. Salt Lake City: Greg Kofford Books. стр.xiv. ISBN9781589584945.
Bushman, Richard (2013a). „Commencement of Mormon Studies”. Ур.: Newell, Quincy D.; Mason, Eric F. New perspectives in Mormon studies: creating and crossing boundaries. Norman: University of Oklahoma Press. ISBN978-0-8061-4313-2.
Erekson, Keith A. (2017). „Charting the Past and Future of Mormon Women's History”. Ур.: Cope, Rachel; Easton-Flake, Amy; Erekson, Keith A.; Tait, Lisa Olsen. Mormon women's history: beyond biography. Fairleigh Dickinson University Press. ISBN978-1-61147-964-5.
Newell, Quincy D. (2013). „Introduction”. Ур.: Newell, Quincy D.; Mason, Eric F. New perspectives in Mormon studies: creating and crossing boundaries. Norman: University of Oklahoma Press. ISBN978-0-8061-4313-2.
Newell, Quincy D.; Mason, Eric Farrel, ур. (2013). New Perspectives in Mormon Studies: Creating and Crossing Boundaries. Norman, Oklahoma: University of Oklahoma Press. ISBN9780806143132. OCLC795354450.
Duffy, John-Charles (2006). Faithful Scholarship: The Mainstreaming of Morman Studies and the Politics of Insider Discourse (M.A.). University of North Carolina.
Helfrich, Ronald, Jr. (2011). Idols of the Tribes: An Intellectual and Critical History of 19th and 20th Century Mormon Studies (Ph.D.). State University of New York at Albany.
Hodges, Blair (16. 8. 2013). „A Mormon Studies Blogliography”. Neal A. Maxwell Institute Blog. Архивирано из оригинала 21. 10. 2015. г. Приступљено 06. 06. 2022.CS1 одржавање: Формат датума (веза)