From Wikipedia, the free encyclopedia
Potsdamski sporazum (angleško Potsdam Agreement, rusko Потсдамское соглашение, Potsdamskoe soglašenje) je bil sporazum, sklenjen avgusta 1945 med tremi velikimi zavezniki med drugo svetovno vojno: Sovjetsko zvezo, Združenimi državami Amerike in Združenim kraljestvom. Sporazum je bil plod Potsdamske konference in se nanašal na vojaško okupacijo in obnovo Nemčije, njenih mejah in celotnem evropskem vojnem prizorišču. Obravnaval je tudi demilitarizacijo Nemčije, odškodnine, pregon vojnih zločincev in množični izgon etničnih Nemcev iz različnih delov Evrope.
Sporazum je bil napisan kot sporočilo in po mednarodnem pravu ni bil mirovni sporazum, čeprav je vseboval izpolnjena dejstva. Potsdamski sporazum je nadomestil Sporazum o končni rešitvi zadev v zvezi z Nemčijo, podpisan 12. septembra 1990.
Ker De Gaulle ni bil povabljen na Potsdamsko konferenco, so se Francozi uprli izvajanju Potsdamskega sporazuma na svojem okupacijskem območju Nemčije. Zlasti Francozi so zavračali naselitev vseh izgnanih Nemcev z vzhoda v Zahodno Nemčijo. Poleg tega Francozi niso sprejeli nobene obveznosti spoštovanja Potsdamskega sporazuma v postopkih zavezniškega nadzornega sveta. Zlasti upirali so se vsem predlogom za vzpostavitev skupnih politik in institucij po vsej Nemčiji kot celoti in vsemu, kar bi lahko privedlo do ustanovitve enotne nemške vlade.[1]
Po koncu druge svetovne vojne v Evropi (1939–1945) in odločitvah prejšnjih konferenc v Teheranu, Casablanki in Jalti so zavezniki z Berlinsko deklaracijo 5. junija 1945 prevzeli vrhovno oblast nad Nemčijo.
Na Potsdamski konferenci so zahodnim zaveznikom predstavili Stalinovo fait accompli, ki je sovjetski okupirani Poljski kot njeno zahodno mejo dodelil reko Odro,[2][3] kar je hkrati pomenilo, da sovjetska okupacijska cona zajema celotno ozemlje vzhodno od nje, z izjemo enklave Kaliningrad, Pomorjansko in večino Vzhodne Prusije z Danzigom. Nemško prebivalstvo, ki ni pobegnilo s tega ozemlja, je bilo izgnano, njihovo premoženje pa je zasegla Poljska država.[4][5][6][7][8] Predsednik Truman in britanski delegati so protestirali proti tem dejanjem.
Potsdamska konferenca treh zmagovitih sil je potekala od 17. julija do 2. avgusta 1945. Na njej so sprejeli protokol o zborovanju, podpisan 1. avgusta 1945 v palači Cecilienhof v Potsdamu. Podpisniki so bili sovjetski generalni sekretar Josif Stalin, predsednik ZDA Harry S. Truman in predsednik britanske vlade Clement Attlee, ki je po britanskih splošnih volitvah leta 1945 zamenjal Winstona Churchilla kot predstavnika Združenega kraljestva. Tri sile so se dogovorile, da povabijo k sodelovanju Francijo in Kitajsko kot članici Sveta zunanjih ministrov, ustanovljenega za nadzor sporazuma. Začasna vlada Francoske republike je povabilo sprejela 7. avgusta s ključnim pridržkom, da a priori ne bo sprejela nobene zaveze za morebitno rekonstitucijo centralne vlade v Nemčiji.
Ameriški državni sekretar James F. Byrnes je zapisal: "Izrecno smo se vzdržali obljub, da bomo na nemški mirovni konferenci podprli katero koli posebno črto kot zahodno mejo Poljske". Berlinski protokol je izjavil: "Trije voditelji vlad ponovno potrjujejo svoje mnenje, da mora končna razmejitev zahodne meje Poljske počakati na [končno] mirovno rešitev". Byrnes je nadaljeval: "V luči zgodovine je težko verjeti kateri koli osebi, ki trdi, da je bila zahodna meja Poljske določena na konferencah ali da je obstajala obljuba, da bo vzpostavljena na določenem mestu".[9]
V Potsdamskem sporazumu (Berlinska konferenca) so se zaveznice (Združeno kraljestvo, Sovjetska zveza, Združene države Amerike) dogovorile o naslednjih zadevah:[10]
Vse tri vlade so zadolžile Svet zunanjih ministrov za pripravo mirovnih sporazumov za Kraljevino Bolgarijo, Finsko, Kraljevino Madžarsko in Kraljevino Romunijo. Sklenitev mirovnih sporazumov s priznanimi demokratičnimi vladami v teh državah bo omogočila trem vladam, da podprejo njihove prošnje za članstvo v Združenih narodih. Tri vlade soglašajo, da bodo vsako posebej v bližnji prihodnosti preučile glede na takratne razmere in še pred sklenitvijo mirovnih sporazumov s temi državami vzpostavile diplomatske odnose, kolikor bo to mogoče.
Tri vlade, potem ko so vprašanje obravnavale v vseh njegovih vidikih, priznavajo, da bo treba opraviti preselitev nemškega prebivalstva ali njegovih delov, ki ostanejo na Poljskem, Češkoslovaškem in Madžarskem, v Nemčijo. Strinjajo se, da morajo biti vse preselitve izvedene na urejen in human način.
Za vojno na pacifiškem bojišču je Potsdamska konferenca 26. julija 1945 izdala Potsdamsko deklaracijo, ki je opredeljevala pogoje za japonsko vdajo. V deklaraciji so zahodni zavezniki in nacionalistična Kitajska generala Čjang Kajška pozvali Japonsko, naj se preda ali pa bo uničena.
Med Potsdamsko konferenco je bil 30. julija 1945 v Berlinu ustanovljen Zavezniški nadzorni svet, da bi izvršil zavezniške resolucije, znane kot " štirje D":[11][12]
Severna polovica nemške province Vzhodna Prusija, ki jo je zasedla Rdeča armada med svojo vzhodnoprusko ofenzivo, ki ji je pozimi 1945 sledila evakuacija, je bila že vključena v sovjetsko ozemlje kot Kaliningrajska oblast. Zahodni zavezniki so obljubili podporo priključitvi ozemlja severno od črte Braunsberg–Goldap, ko se bo o tem razpravljalo na končnem nemškem mirovnem sporazumu.
Zavezniki so priznali legitimnost poljske začasne vlade narodne enotnosti, ki je bila tik pred ustanovitvijo sovjetske satelitske države. Združeno kraljestvo in ZDA sta popustila Stalinovi zahtevi, da nemško ozemljo vzhodno od črte Odra–Nisa od baltske obale zahodno od Świnoujścieja do češkoslovaške meje preide "pod poljsko upravo". Predlog razmejitvene črte Odra-Bober-Queis je sovjetska delegacija zavrnila. Odstopo Poljski je vključeval tudi nekdanje svobodno mesto Danzig (Gdansk) in pristanišče Stettin (Ščečin) ob izlivu reke Odre, ključnega pomena za industrijsko regijo Zgornja Šlezija.
Povojna Nemčija, bi bila torej sestavljena samo iz skupnih okupacijskih con, ker so bila vsa nekdanja nemška ozemlja vzhodno od črte Odra-Nisa izključena iz sovjetske okupacijske cone.
Poljaki so že med pogajanji začeli zatirati nemško prebivalstvo zahodno od reke Bóbr, da bi poudarili svojo zahtevo po meji na Lužiški Nisi. Zavezniška resolucija o "urejenem premeščanju" nemškega prebivalstva je postala legitimacija izgona Nemcev iz nejasnih predelov Srednje Evrope, od koder še niso zbežali pred prodirajočo Rdečo armado.
Izgon etničnih Nemcev je poleg Nemcev, živečih na poljskem ozemlju pred letom 1939, zajemalo tudi Nemce, ki so prišli "pod poljsko upravo" do končne odločitve z Nemško mirovno pogodbo. To je pomenilo Vzhodno Prusijo (Mazurija), Daljnje Pomorjansko, regijo Nova marka nekdanje province Brandenburg, okrožja Grenzmark Posen-Zahodna Prusija, Spodnjo Šlezijo in tiste dele Zgornje Šlezije, ki so po letu 1921 ostali Nemčiji s Plebiscitom o Gornji Šleziji. Nadalje je prizadela nemško manjšino, ki je živela na ozemlju nekdanje Druge poljske republike v Velikopoljski, vzhodni Zgornji Šleziji, deželi Chełmno in poljskem koridorju z Danzigom.
Na Češkoslovaškem so bili Nemci (34 % prebivalstva ozemlja današnje Češke) izgnani iz Sudetov (Sudetski Nemci), pa tudi iz Karpatov (Karpatski Nemci), enklav v osrednji Češki in Moravski in iz Prage.
Čeprav se je Potsdamski sporazum nanašal le na Poljsko, Češkoslovaško in Madžarsko, je do izgonov prišlo tudi v Romuniji, kjer so transilvanske Sase izgnali in jim zaplenili lastnino, ter v Jugoslaviji. Na sovjetskih ozemljih so bili Nemci izgnani iz severne Vzhodne Prusije (Kaliningrajska oblast), pa tudi iz sosednje litovske regije Klaipeda in drugih dežel, ki so jih naselili Baltski Nemci.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.