From Wikipedia, the free encyclopedia
Artificializmus bol český výtvarný smer ovplyvnený poetizmom, ktorý v roku 1926 v Paríži založili Jindřich Štyrský a Toyen. Prvá výstava artificialistických diel sa konala v roku 1926 v parížskom ateliéri Toyen a Štyrského v Montrouge a hneď po jej skončení ju preniesli do Galerie d´Art Contemporain[1]. Artificializmus prejavuje záujem o nevedomé psychické procesy, psychoanalýzu a smeruje k maximálne imaginatívnej maľbe, znázorňujúcej biomorfné tvary v neutrálnom priestore.
Na jeseň v roku 1925 sa Toyen presťahovala spolu s Jindřichom Štyrským do Paríža[2]. Tu sa angažovali ako umelecká dvojica v novom výtvarnom smere, ktorému dali názov artificializmus. V princípe sa jednalo o druh poetického spracovania tém, založených na snových a fantazijných zážitkoch. Artificializmus sa považuje za smer zrodený v českom kultúrnom okruhu, ktorý je výsledkom prechodu od kubizmu k poetizmu. Tvorba v tomto štýle sa rozvíjala do roku 1931, kedy Toyen so Štyrským prešli k surrealistom. Príkladom artificiálnych diel sú: Tobogán (1926, Národná galéria Praha)[3], ktorý zobrazuje tendenciu ku geometrickej abstrakcii, obraz Fatamorgana (1926, Hluboká, Galéria Aleš), na ktorom je poznať oslobodenie od farieb, Cigaretový dym (1927), ktorý zobrazuje nemateriálny objekt, svetlá a tiene. Neskôr v rámci tohto štýlu Toyen prešla k hrubým vrstvám farieb, neurčitým textúram, geologickým témam, v ktorých hrala dôležitú úlohu voda (Le Marais, 1928) alebo Šero v pralese[4]. V týchto artificiálnych dielach sú jej objektami na obrazoch osamotené predmety plávajúce v priestore pripomínajúcom nočné krajiny alebo prírodu pod vodou (Gobi, 1931, múzeum Hradec Králové). Počnúc rokom 1931 sa prejavujú v obrazoch od Toyen obsedantné témy a objekty.[5] Od začiatku 30. rokov 20. storočia artificializmus zanikol, lebo jeho autori začali tvoriť podľa princípov surrealizmu.