Leljiva (pol: leliwa) je naziv u poljskoj heraldici za grb sa simbolima polumjeseca i zvijezde iz čega je nastao i naziv jednog od poljskih heraldičkih rodova. Osobitost je poljske heraldike u postojanju heraldičkih rodova (pol. ród herbowy), kojem bi pripadale razne plemićke obitelji koje dijele isti grb. Zbog toga je grb leljiva tokom povijesti koristilo nekoliko stotina plemićkih obitelji sa prostora Kraljevine Poljske i Poljsko-litavskog kraljevstva.Ukupno je registrirano 830 obitelji koje su pripadale heraldičkom rodu leljiva. Njihovi potomci i danas koriste ovaj grb kao obiteljske grbove. Postoji nekoliko varijacija ovoga grba, no one sve nose skupni naziv leljiva, a razlikuje ih se samo putem dodavanja rimskih brojeva. Zbog opsežnog korištenja grba leljiva, usvajanja grbova, dvostrukih pogrešaka opisa, spajanja bračnih 'emblema, itd., nastalo je niz varijacija koje se od osnovnog grba razlikuju u pojedinostima.
Grb Leliwa
Izvorni grba leljiva, koji se naziva leljiva I (leliwa I) sastoji se od štita plave tinkture (u poljskoj heraldici ova tinktura je uvijek nebesko plave boje), polumjeseca i šestorokrake zvijezde.
Najraniji pojava grba u Poljskoj je na pečatu iz 1324., a najraniji sačuvani primjerak grba je iz 1399. Najraniji heraldički opis grba Leliwa je dat u djelu Zygmunta Celichowskog Insignia seu clenodia Regis et Regni Poloniae iz 1464.
"Leliwa. que lunam defectuosam cum Stella glauca in campo celestino defert. Ex Reni partibus sub tempore Wladislai primi, Polonie regis, aduenit Spiczmerum miHtem primarium habuit auctorem, qui in primario ignile deferebat, dum ex Reno aduenit sed processu dierum in ea domo Polonorum, que defectuosam lunam rubeam cum stella rubea deferebat, se coniunxit et uniuit et unam familiam effecit; in qua viri prouidi et industrii, rei publice et proprie studiost”[1][2]
Od 19. st. heraldički motivi polumjeseca i zvijezde se i u hrvatskoj heraldici počinju nazivati leljiva, iako su ovi motivi polumjeseca i zvijezde već od ranije prisutni u grbovima raznih hrvatskih plemićkih obitelji i slobodnih kraljevskih gradova (Gradec, Varaždin).
Grb nose i obitelji koje nisu poljskog podrijetla: a) obitelji Lipka Tatara: Aksan, Aksanow, Adamowicz, Abramowicz, Musicz, Illasiewicz and Smolski, b): obitelj Hłasko (Hlaska) podrijetlom od zaporožnih Kozaka, c) mađarske obitelji Urak i Czobor, c): adigejske obitelji Szymkowicz i Теmruk, d): francuske obitelji de Virion i de Spiner, e): njemačke (pruske) obitelji: Morstyn, Beyer, Brandt, Bolte, Przywidzki, Damerau, Kappel, Lipen, f): flamanska obitelj Bremer i nizozemske obitelji De Kunder/Kunter/Kunther, te moldavska obitelj Brăescu.
Poznati nositelji ovog grba su: Krzysztof Monwid Dorohstajski, Raphal Jarosławski, Jan Andrzej Morsztyn, Adam Sieniawski, Adam Mikołaj Sieniawski, Mikołaj Sieniawski, Mikołaj Hieronim Sieniawski, Konstanty Słotwinski, Jędrzej Śniadecki, Jan Tarnowski, Jan z Tarnowa, Ludwik Tyszkiewicz, Ludwik Skumin Tyszkiewicz, Jan Janowicz Zabrzeziński, Jan Jurejewicz Zabrzeziński, Juliusz Słowacki, Witold Pilecki, Andrzej Bobola, Józef Czapski, Karol Hutten-Czapski, Emeryk Hutten-Czapski, Agenor Romuald Gołuchowski, Spytek I Jarosławski, Jan Chrucki, Henryk Dobrzański, Kazimierz Antoni Wodzicki, Michael Bisping .
Veći broj teritorijalnih jedinica u Poljskoj i okolnim zemljama koristi kao grb neku od varijacija grba leljiva. U Poljskoj grb leljiva nose gradovi: Mińsk Mazowiecki,[4] Przeworska [5], Tarnobrzeg, Tarnów, Sieniawa[6], Stryków[7], Krzywcza, te grad Ternopilj u Ukrajini.
Crteži Leljive tokom stoljeća
u Toison d'Or iz cca. 1433-1435 (u gornjem desnom uglu)
u grbovniku Bellenvillle iz 1360-1400 (u donjem lijevom uglu)
oblik Leljiva iz 15 st. u grbovniku Gelre (u gornjem desnom kutu)
u Codex Bergshammar iz 15. st. (u drugom redu)
grbovnik Lyncenich iz 15. st. (u gornjem desnom uglu)
Leljiva u Stemmata Polonica (15. st) od Długoszkog
Pečat sa grbom leljiva sa početka 14. st. od nepoznatog Jerzya
Pečat sa grbom leljiva Jadwiga iz Leżenica (iz akta o uniji iz Horodla 1413)
grb leljiva na pečatu moldavskog bojara Duma Brăescu iz 1445
srednjovjekovni oblik leljive – moderna rekonstrukcija
oblik leljive iz 15. st. – moderna rekonstrukcija
leljiva u grbovniku Ambroży z Nysy, cca. 1572
Leliwa in Gniazdo cnoty... by Bartłomiej Paprocki, 1578
leljiva u grbovniku Herby rycerztwa polskiego... Bartłomiej Paprocki, 1584
leljiva u Kronice polskiej od Marcina Bielski, 1597
Leljiva u Kleynotach.. od Jana Aleksander Gorczyn, 1630
Leljiva u grbovniku Okolski, 1641
Leljiva u dvorcu Bielsko-Biala od knezova Sułkowski, 17.st.
Leljiva u grbovniku Niesiecki, 1740
Leljiva u Herbarzu wielu domow Korony Polskiey St. Duńczewskiego, 1757
Leljiva u dokumentu obitelji Słowacki, 1803
Leljiva u grbovniku Ostrowski, 1897
Leljiva u grbovniku Wijuk Kojałowicz, izdanje iz 1905
Leljiva u grbovniku „Herby szlachty polskiej” od Z. Leszczyca, 1908
Leljiva na slici od Jana Krzysztof Tarnowski, 16. st.
Leljiva na slici od Mikołaja Hieronim Sieniawski, 17. st.
Leljiva na slici od Janusza Tyszkiewicz Łohojski, 17. st.
Leljiva na slici od Jerzya Tyszkiewicz, 17. st.
Pietrasiewicz
Pilecki (u Pruskoj)
Piotrowicz (u Samogitiji), može biti i varijacija grba Murdelio
Piotrowicz II
Policzyński
Poliwczyński (u Pruskoj)
Przywidzki
grb Prokopa Sieniawski, kombinacija sa supruzinim grbom Chodkiewicz
Trzcieński vel Trzciński
Wietecki
Witecki - prema Niesiecki
Wojanowski
grb Szczęsny Wojanowski, sadrži i simbol zapovjednika malteških vitezova
Zienkowicz
Standardne varijacije pri podjeli plemstva
Bajer - varijacija podijeljena Andrzeju Bajer iz 1678
Erbs – varijacija podijeljena Andrzeju Grochowski iz 1753
Juźwikiewicz – varijacija podijeljena braći Juźwikiewicz iz 1777
Lesieniewicz – varijacija iz 1739, spominje se u Małorossijskim Gierbovniku.
Ryks - varijacija iz potvrde plemstva obitelji Ryks (Ryx) (iz varšavske zemlje) u Pruskoj iz 1804
Wodzicki – varijacija pri dodijeli plemstva 1676, koristi je obitelj Borsztyn
Standardne varijacije pri podjeli plemstva (varijacijom je smatra samo po jedan heraldičar)
Adamowicz (Tatarska obitelj)
Kiwalski
Macewicz (iz Litve)
Varijacija grba Macewicz iz 1764-65 ili 1781
Mąkierski
Pawłowski (iz češkog dijela Šleske, prethodno dio Poznana)
Pawłowski de Rosenfeld, njemačka obitelj, grana obitelji Pawłowski koja je koristila "Pawłowski III" grb
Pawsza
Grb Pierścień, dodijeljen Franciszeku Ryx 1768
Grb Franciszeka Ryx (1790)
Staszkiewicz II – varijacija koju je koristla obitelj Staszkiewicz iz Samogitia, spominje ih Niesiecki
Żarowski – prema podjeli plemstva iz 1576, prema Konarskom varijacija Leljive
Grb princeze Ostrogski i Zasławski, koji su prema Tadeuszu Gajlu koristile i obitelji Kłosewicz, Neronowicz, Szpila, Szpilewski i Szpilowski.
osnovna verzija Leljive koju su koristile obitelji Czapski i Morsztyn
Grb grofova Gołuchowski, sa grbom Ruskog carstva
Grb obitelji Hutten-Czapski, kombinacija leljive i njemačkog grba obitelji Hutten
barunska varijacija grba obitelji Pawłowski (spominje je samo Juliusz Karol Ostrowski)
Bartosz Paprocki: Herby rycerstwa polskiego na pięcioro ksiąg rozdzielone, Kraków, 1584.
Tadeusz Gajl: Herbarz polski od średniowiecza do XX wieku : ponad 4500 herbów szlacheckich 37 tysięcy nazwisk 55 tysięcy rodów. L&L, 2007. ISBN 978-83-60597-10-1.
Alfred Znamierowski: Herbarz rodowy. Warszawa: Świat Książki, 2004. ISBN 83-7391-166-9.
Jan Długosz: Liber Beneficiorum. T. I,II.
Włodzimierz Dworzaczek: Leliwici Tarnowscy. Instytut Wydawniczy PAX, 1971. ISBN 8390150468.
Sławomir Górzyński: Herby szlachty polskiej. Warszawa: Wydawnictwa Uniwersytetu Warszawskiego i Wydawnictwo ALFA, 1990. ISBN 83-230-0349-1.
Szymon Okolski: Orbis Poloni.. T. 2. Kraków: 1641-1643.
Juliusz Karol Ostrowski: Księga herbowa rodów polskich. T. 1-2. Warszawa: Główny skład księgarnia antykwarska B. Bolcewicza, 1897. Franciszek Piekosiński: Heraldyka polska wieków średnich. Kraków: Akademia Umiejętności, 1899.
Hipolit Stupnicki: Herbarz polski Kaspra Niesieckiego. T. 6. Lipsk: Breitkopf i Haertl, 1841.
Alfred Znamierowski: Herbarz rodowy. Warszawa: Świat Książki, 2004. ISBN 83-7391-166-9.
Album paléographique moldave. Documents du XIVe, XVe et XVIe siècle. Recueillis par Jean Bogdan et publiés avec une instruction et des résumés par N. Iorga. Album paleografic moldovenesc. Documente din secolele al XIV-lea, al XV-lea şi al XVI-lea. Adunate de Ioan Bogdan şi publicate cu o introducere şi resumate de N. Iorga, Bucarest/Bucureşti – Paris, 1926, planşa 98 (imagini în anexă).