municipiu din județul Maramureș, România From Wikipedia, the free encyclopedia
Sighetu Marmației (colocvial Sighet; în maghiară Máramarossziget, colocvial Sziget, în traducere Insula; în germană Marmaroschsiget, în ucraineană Сигіт / Сигіт-Мармароський / Сігету-Мармацієй, în slovacă (Marmarošská) Sihoť) este un municipiu în județul Maramureș, Maramureș, România, format din localitățile componente Iapa, Lazu Baciului, Sighetu Marmației (reședința), Șugău, Valea Cufundoasă și Valea Hotarului. Localitatea are o populație de 37.640 locuitori (2011), fiind al doilea centru urban ca mărime și ca importanță al județului după orașul-reședință Baia Mare.
Sighetu Marmației | |||
Máramarossziget | |||
— municipiu și localitate de frontieră[*] — | |||
Primăria Sighetu Marmației (monument istoric) Hotel Coroana Cinema ''Mara'' | |||
| |||
Poziția geografică | |||
Coordonate: 47°55′N 23°53′E | |||
---|---|---|---|
Țară | ![]() | ||
Județ | ![]() | ||
SIRUTA | 106559 | ||
Atestare documentară | 1326 | ||
Reședință | Sighetu Marmației[*] | ||
Componență | |||
Guvernare | |||
- Primar | Vasile Moldovan[*][1] (PSD, octombrie 2020) | ||
Suprafață | |||
- Total | 111 km² | ||
Altitudine | 274 m.d.m. | ||
Populație (2021) | |||
- Total | 32.793 locuitori | ||
Fus orar | UTC+2 | ||
Cod poștal | 435500[2] | ||
Localități înfrățite | |||
- Napoli | Italia | ||
- Slatina | Ucraina | ||
- Certaldo | Italia | ||
- Oława | Polonia | ||
- Colomeea | Ucraina | ||
- Lugnano in Teverina | Italia | ||
- Hust | Ucraina | ||
Prezență online | |||
GeoNames ![]() | |||
![]() | |||
Modifică date / text ![]() |
Localitatea a fost reședință voievodală (în timpul lui Drag și Balc), comitat al Maramureșului, reședință a județului Maramureș, capitală de raion.
În 1352 primește privilegii cu caracter orășenesc.[3]
Situat la confluența râurilor Iza și Tisa, municipiul Sighet (cuprinzând în anul 2007 circa de 55.000 locuitori) este centrul cultural și economic al Maramureșului istoric. Până în 1919 Sighetul a fost reședința comitatului Maramureș, iar în perioada interbelică a fost reședința județului Maramureș (interbelic) și, totodată, reședința plășii Sighet.
Având o formă triunghiulară, Sighetul se învecinează la nord, prin granița de pe cursul râului Tisa, cu Ucraina, la nord-est cu comuna Bocicoiu Mare, la sud și vest cu comunele Rona de Jos, respectiv Vadu Izei, iar la vest cu comuna Sarasău. Spre sud-vest se află lanțul vulcanic al munților Gutâi, acolo unde extravilanul municipiului se învecinează cu comunele Giulești, Ocna Șugatag.
Site-ul web oficial al orașului menționează că originea numelui orașului este cuvântul traco-dacic zeget, însemnând cetate, așa cum apare, între altele, în numele Sarmizegetusa [4]. Numele ar putea veni și de la cuvântul maghiar „sziget”, pronunțat identic în românește, care înseamnă „insulă”[5], (orașul fiind încadrat de râurile Iza, Tisa și Ronișoara). Numele rutenesc cu care era desemnată în vechime această cetate de reședință politică și religioasă, cu drept de organizare a târgurilor, era Sihot, care redă în specificul fonetic slavon numele Zeget. (G inlocuit cu H).
Numele vechi al orașului apare scris ca Zygeth (1326), Dygnet, Zyget și Ziget (1334-1335), Zigets (1352), Sihota (1404), Szigeth (1681), Szigethinum (1754) etc, în funcție de limba de redactare documentelor.
Denumirea de azi a orașului (compusă), a fost consemnată ca atare în 1742 (Szigethi in Marmatia), 1758 (Szigeth in Marmatiis), 1857 (Máramarossziget), 1864 (Sighetu Marmației, care devine denumirea oficială cu începere din 1968), 1902 (Sighetul Maramureșului), 1920 (Sighetul Marmației) etc.
Unii consideră că acest toponim este de origine maghiară („sziget”- insulă), slavă („sihot”- cetate cu târg) sau dacică („zeget”- cetate administrativă). Ca ipoteze de lucru, se pot lua în calcul și alte variante de origine maghiară („félsziget”- peninsulă, „szeg”- unghi sau „sziget” ca „proprietate împrejmuită”) ori indo-europeană („sig”- pește, „zeget”- „apă” sau „lumea vieții”).
Celălalt termen din numele orașului, Marmația, a fost consemnat pentru prima dată în 1494, de către Antonius Bonfinii, ca Marmacia („numele din vechime al Maramureșului” spunea el), nume atestat prima dată la 1199 ca Maramorisio și în 1231 ca Maramors. În secolele ulterioare acesta apare sub formele Marmatia (1544), Marmaticae (1569), Marmaciae (1627), Marmatiae (1735) etc. Forma dialectală veche este Marmadzău.
În privința originii acestuia, părerile sunt foarte împărțite. S-a propus derivarea din cuvintele amar, apă (sărată), mare moartă, râul Mara, marmură, un ipotetic descălecător Marus sau chiar de la femininul Maria, având la bază termeni din limbi indo-europene: sanscrită, celtă, gotică, latină, slavă sau chiar lituaniană!
Nu este exclus ca D. Onciul să fie cel mai aproape de adevăr, atunci când a constatat că în antichitate, Tisa a purtat numele Mureș (cf. Herodot și Strabo). Cu timpul, numele Tisa, care numea în secolul VI partea inferioară a râului, s-a extins și asupra cursului superior al acestuia (ce se numea probabil pe atunci Maramureș- „râul mare”), vechiul nume al râului trecând asupra a ceea ce numim azi Țara Maramureșului. Este un fenomen constatat și în alte părți, și ar explica de ce în primele documente cunoscute, valea Mara se numea „apa Maramureșului”, nume folosit apoi doar pentru izvoarele acesteia, înainte de a fi abandonat, în secolul XV. Demult, oșenii îi denumeau pe maramureșeni cu apelativul „murășeni”.
Cei care doresc traducerea numelui complet al Sighetului Marmației, pot lua eventual în considerare una dintre multele variante plauzibile: „Insula de pe Râul Mare”.[6]
Pe Dealul Cetății - Solovan, care veghează asupra orașului, există până în zilele noastre o cetate din perioada traco-dacică. Pe întreg teritoriul orașului au fost descoperite de-a lungul timpului vestigii arheologice din paleolitic, neolitic, epoca bronzului și epoca fierului, precum și o așezare din secolul XI-XII.[4]
Componența etnică a municipiului Sighetu Marmației
Români (71,11%)
Maghiari (8,45%)
Ucraineni (1,58%)
Romi (1,31%)
Alte etnii (0,28%)
Necunoscută (17,26%)
Componența confesională a municipiului Sighetu Marmației
Ortodocși (59,99%)
Romano-catolici (8,75%)
Greco-catolici (4,1%)
Reformați (2,57%)
Martori ai lui Iehova (2,02%)
Penticostali (1,34%)
Alte religii (3,06%)
Necunoscută (18,18%)
Conform recensământului efectuat în 2021, populația municipiului Sighetu Marmației se ridică la 32.793 de locuitori, în scădere față de recensământul anterior din 2011, când fuseseră înregistrați 37.640 de locuitori.[10] Majoritatea locuitorilor sunt români (71,11%), cu minorități de maghiari (8,45%), ucraineni (1,58%) și romi (1,31%), iar pentru 17,26% nu se cunoaște apartenența etnică.[11] Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor sunt ortodocși (59,99%), cu minorități de romano-catolici (8,75%), greco-catolici (4,1%), reformați (2,57%), martori ai lui Iehova (2,02%) și penticostali (1,34%), iar pentru 18,18% nu se cunoaște apartenența confesională.[12]
Conform recensământului austro-ungar din 1910, orașul avea 21.370 de locuitori, dintre care 9.561 (44,74%) maghiari, 7.981 (37,35%) evrei, 2.001 (9,36%) români, 1.257 (5,88%) germani, 532 (2,49%) ucraineni ș.a.[13] Conform recensământului românesc din 1930, orașul avea 27.270 de locuitori, dintre care 10.526 (38,6%) evrei, 9.658 (35,4%) români, 5.424 (19,9%) maghiari, 1.221 (4,5%) ucraineni ș.a.[14] Sub aspect confesional majoritatea locuitorilor erau mozaici (38,9%), cu minorități de greco-catolici (38%), romano-catolici (12,8%), reformați (5,7%), ortodocși (3,5%) ș.a.[15]
![]() |
Graficele sunt indisponibile din cauza unor probleme tehnice. Mai multe informații se găsesc la Phabricator și la wiki-ul MediaWiki. |
Date: Recensăminte sau birourile de statistică - grafică realizată de Wikipedia
Principalele ramuri industriale au la bază producția de mobilă și confecții. De asemenea, există multe unități cu profil comercial, bancar și unități de prestări servicii. Pe data de 15 ianuarie 2007, s-a deschis un nou punct de trecere al frontierei Sighetu Marmației - Solotvino, înspre Ucraina.[16]
Municipiul Sighetu Marmației este administrat de un primar și un consiliu local compus din 19 consilieri. Primarul, Vasile Moldovan[*] , de la Partidul Social Democrat, este în funcție din octombrie 2020. Începând cu alegerile locale din 2020, consiliul local are următoarea componență pe partide politice:[17]
Partid | Consilieri | Componența Consiliului | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Partidul Național Liberal | 7 | ||||||||
Coaliția pentru Maramureș | 5 | ||||||||
Partidul PRO România | 2 | ||||||||
Partidul Mișcarea Populară | 2 | ||||||||
Uniunea Salvați România | 2 | ||||||||
Uniunea Democrată Maghiară din România | 1 |
Transportul rutier se realizează mai dificil, fiind necesară trecerea Munților Gutâi, Țibles, Rodnei, si Munții Maramureșului.
Din Sighet pornesc curse regulate spre toate văile din Maramureș (Valea Izei, Marei, Vișeului si Tisei), și spre orase ca Baia Mare, Cluj, Oradea, Timișoara.
Transportul rutier se mai realizează prin punctul de trecere al frontierei Sighetul Marmației - Solotvino (nu mai este nevoie de viză) pe podul peste râul Tisa.
Gara Sighetu Marmației deservește linia 409 a Căilor Ferate Române, racordată la Magistrala CFR 400. Accesul feroviar se face dinspre județul Bistrița-Năsăud (prin Pasul Șetref), urmând cursul râului Vișeu până la vărsarea acestuia în Tisa, în localitatea Valea Vișeului. De aici calea ferată urmează cursul râului Tisa până la Sighet. Prin gara Sighetu Marmației trec și trenuri ale căilor ferate ucrainene. Prin urmare, între Câmpulung la Tisa și Valea Vișeului, calea are ecartament normal pentru CFR, și ecartament larg de 1.520 mm, pentru trenurile ucrainene.[18]
Transportul în comun este realizat de societatea "Transport Mara-Nord", care deservește linii de autobuze bine împărțite în întreg municipiul.
Festivalul Antic si Medieval "Aeternus Maramorosiensis", care a ajuns deja la a IX-a (2022), are loc în fiecare an, la inceputul lunii august .