inginer, matematician și arhitect român From Wikipedia, the free encyclopedia
Ermil A. Pangrati (n. , Iași, Principatele Unite Române – d. , București, România) a fost un inginer, matematician și profesor universitar român, ministru al lucrărilor publice în Guvernul Titu Maiorescu (1912).[1]
Ermil A. Pangrati | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | ![]() Iași, Principatele Unite Române ![]() |
Decedat | (67 de ani) ![]() București, România ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | matematician inginer arhitect politician ![]() |
Limbi vorbite | limba română ![]() |
Activitate | |
Instituție | Universitatea din București ![]() |
Modifică date / text ![]() |
A urmat cursurile secundare la Liceul Național din Iași, apoi și-a început studiile superioare la Universitatea din Iași, finalizându-le la Școala națională de drumuri și poduri din Paris. După ce a revenit în țară, a fost angajat inginer la Direcția Generală a Căilor Ferate, lucrând la Craiova și apoi la Iași. În 1894, a susținut un concurs, fiind numit profesor de geometrie descriptivă la Universitatea din București.[1]
Cu sprijinul lui Spiru Haret, s-a implicat în înființarea și funcționarea Școlii de Arhitectură, căreia avea să-i dedice o mare parte din activitate sa. În anul 1897, devine decan al Facultății de Arhitectură, iar ulterior, între 1911-1912 și 1923-1929 a fost rector al Universității din București.[2]
Ermil A. Pangrati a fost ministru în Guvernul Titu Maiorescu (1), ocupând funcția de ministru al lucrărilor publice pe toată durata Consiliului de Miniștri care a guvernat România în perioada 28 martie - 14 octombrie 1912.
În prezent, o stradă din centrul Bucureștiului îi poartă numele (Str. Ermil Pangratti, pe care se află una dintre intrările în sediul Televiziunii Române).[2]
Printre lucrările scrise de Ermil Pangrati se pot menționa: