betegnelse for sosialiststater i Sentral- og Øst-Europa, dominert av Sovjetunionen under den kalde krigen From Wikipedia, the free encyclopedia
Østblokken var under den kalde krigen betegnelsen på stater i Øst- og Sentral-Europa med planøkonomi, ettpartistat og som hadde et kommunistisk samfunn som erklært mål. Begrepet inkluderte landene i Warszawapakten under Sovjetunionens dominans.[1][2]
De fleste av regimene i østblokklandene var kontrollert av Sovjetunionen; Ungarn og Tsjekkoslovakia ble også okkupert av Sovjetunionen. I tillegg fantes det land som ble oppfattet som mer nøytrale stater som var styrt av kommunistiske partier, men som likevel klarte å unngå å bli styrt av Sovjetunionen, slik som Albania og Jugoslavia.
Begrepet står i motsetning til begrepet Vestblokken, også omtalt som «den vestlige verden» eller mer retorisk som «Den frie verden», som, grovt regnet, omfattet NATO-landene. Landene i østblokken omtalte seg selv som folkedemokratier og sosialistiske stater. Begrepet «Jernteppet» ble brukt for å markere skillet mellom øst- og vestblokken.
I 1984 skrev tsjekkeren Milan Kundera et essay der han beskrev østblokken som en todelt sfære, der det egentlige «Øst-Europa» har vært tilknyttet den ortodokse østkirken (Bysants), mens katolske og protestantiske områder som Baltikum, Polen, Tsjekkoslovakia, Ungarn, Slovenia og Kroatia ikke var «østlige», men derimot utgjorde et vestlig orientert «Sentral-Europa», selv om de formelt tilhørte østblokken.[3]
Warszawapakten var en militærallianse som bestod av Sovjetunionens aller nærmeste allierte. Med unntak av Romania blir disse ofte regnet som satellittstater for Sovjetunionen som ikke var fullt selvstendige stater. Pakten ble oppløst i 1991.
Ofte ble også nøytrale sosialiststater i Europa også betegnet som «østblokkland» i Vesten.