Tysk/østerriksk/ungarsk film fra 1981 regissert av István Szabó From Wikipedia, the free encyclopedia
Mephisto er et tysk-østerriksk-ungarsk filmdrama fra 1981. István Szabó førte regien, mens Klaus Maria Brandauer spilte hovedrollen. Filmen bygger på nøkkelromanen om Gustaf Gründgens med samme tittel av Klaus Mann. Filmen bygget i tillegg til Manns manus på regissørens egne erfaringer fra Ungarn under kommunistene.[12]
Mephisto | |||
---|---|---|---|
Generell informasjon | |||
Genre | Dramafilm,[1] periodefilm,[2] drama | ||
Utgivelsesår | 1981 | ||
Nasjonalitet | Østerrike, Tyskland, Ungarn | ||
Lengde | 144 min. | ||
Språk | Ungarsk, tysk | ||
Bak kamera | |||
Regi | István Szabó[3] ![]() | ||
Manus | István Szabó,[1] Péter Dobai[4][1] ![]() | ||
Tema | Nazi-Tyskland | ||
Basert på | |||
Produsent(er) | Manfred Durniok | ||
Musikk | Zdenko Tamássy ![]() | ||
Foto | Lajos Koltai ![]() | ||
Klipp | Zsuzsa Csákány[4] ![]() | ||
Foran kamera | |||
Medvirkende | Klaus Maria Brandauer,[6] Krystyna Janda,[7] Ildikó Bánsági,[7] Rolf Hoppe,[7] György Cserhalmi,[7] Karin Boyd,[7] Christine Harbort,[7] Martin Hellberg,[7] Christian Grashof,[7] Teri Tordai,[7] Péter Andorai,[7] Tamás Major,[7] Ildikó Kishonti,[7] Ágnes Bánfalvy,[7] Judit Hernádi,[7] Irén Bordán,[7] János Xantus,[7] Hédi Temessy,[7] István Szabó[7] ![]() | ||
Annen informasjon | |||
Farve/s.hv | Farger | ||
Distributør(er) | Netflix | ||
Premiere(r) | 24. april 1981 (utgivelsessted: Tyskland)[8] 1981 | ||
Utmerkelser | Oscar for beste fremmedspråklige film (1982) (tema for: 54th Academy Awards)[9] National Board of Review Award for beste fremmedsproglige film (1982)[10] Beste manus ved filmfestivalen i Cannes (1981)[11] | ||
Oppfølger | Oberst Redl ![]() | ||
Eksterne lenker | |||
IMDb
|
Hendrik Höfgen (Brandauer) er en ambisiøs, selvopptatt skuespiller som i begynnelse av sin karriere i 1920-tallets Tyskland er en overbevist sosialist til tross for at han er godt borgerlig gift med Barbara Bruckner (Janda). Höfgen er en lett gjenkjennelig semi-biografisk versjon av Manns svoger, teatermannen Gustaf Gründgens, som selv var mest kjent for sin rolle som Mefistofeles i Goethes Faust.
Under en filminnspilling i Budapest i første fase av nazistenes maktovertagelse får Höfgen muligheten til å gå i eksil, men han er bekymret for at han ikke vil kunne fungere som skuespiller utenfor det tyske sprogområdet. Da han mottar et brev fra en regimetro venninne som forsikrer ham om at han ikke vil bli forfulgt, bestemmer han seg for å vende tilbake til «Det tredje riket». Her gir han avkall på sin mørkhudede elskerinne (Boyd), og landets ministerpresident, en general (fremstilt av Rolf Hoppe lett gjenkjennelig som Hermann Göring) tilbyr ham å bli hans mesen, forutsatt at Höfgen underordner seg det nye regimet.
Under generalens beskyttelse blir Höfgen utnevnet til teatersjef, samtidig som han briljerer i rollen som Mefisto. Hans kollega Hans Miklas (Cserhalmi), en tidligere overbevist nasjonalsosialist, forsøker å mobilisere til protest mot det nye terrorregimet og henvender seg blant annet til Höfgen, som imidlertid avviser ham bryskt. Miklas blir myrdet av regimet, og da Höfgen forsøker å ta opp saken med generalen, blir han på sin side avvist med forakt: Han er «bare en skuespiller». Under et opphold i Paris treffer Höfgen gamle bekjente og kolleger, men alle som én har vendt seg bort fra ham. Efter at han er vendt tilbake til Tyskland, sender generalen ham ned i Berlins Olympiastadion. Som en siste ydmykelse blir Höfgen jaget omkring av skinnet fra lyskastere. Endelig utbryter han: «Hva er det De vil med meg? Jeg er da bare en skuespiller.»
I likhet med Faust er han blitt offer for sine egne ambisjoner, og virkelighetens Mefisto – i form av en totalitær general – innkrever tilsist hans sjel.[13][14]
Filmen er gjennomgående blitt møtt med svært gode anmeldelser og mottok Oscar for beste fremmedsproglige film i 1982.[15] Den mottok også utmerkelsene for beste manus fra 1981 ved Filmfestivalen i Cannes[16] og for beste fremmedsproglige film i 1982 av National Board of Review i USA.[17]
I sin anmeldelse omtalte kinoskribenten Roger Ebert Brandauers innsats som «en av de største filmopptredender jeg noensinne har sett.»[18]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.