From Wikipedia, the free encyclopedia
Jafet (hebraisk: יֶפֶת – Yǽfæṯ, i pausa יָפֶת – Yā́fæṯ) var ifølge Bibelen sønn av Noah og bror av Sem og Ham. Han er vanligvis ansett som den yngste sønn, selv om enkelte tradisjoner ser på ham som den eldste. Første Mosebok 10:21 henviser til relative aldersangivelser for Jafet og hans bror Sem, men tilstrekkelig tvetydighet til å gi grunnlag for forskjellige oversettelser. Verset er oversatt i bibelen omtrent som følger: "Inntil også Sem, stamfar til alle Ebers barn, bror til Jafet den eldre, selv for ham fødtes barn." En senere versjon sier: Også for Sem, stamfar til alle barn av Eber, den eldre bror av Jafet, fødtes sønner.
Referanseløs: Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. |
På arabisk blir han navn normalt gjengitt som Yafeth ibnu Nuh (Jafet sønn av Noah).
For de jøder, muslimer og kristne som tar genealogien i 1. Mosebok for å være historisk korrekt, er Jafet i alminnelighet antatt å være far til europeerne. Forbindelsen mellom Jafet og de europeiske stammene har sitt utgangspunkt i Første Mosebok 10:5, som slår fast at sønnene flyttet til Jafet til Gentile-øyene, som man i alminnelighet antar å være de greske øyene selv om enkelte teorier antyder De britiske øyer. Jafet og hans to brødre er, stadig ifølge Første Mosebok, opphavet til disse folkeslagene:
Begrepet «jafetisk» ble også brukt av filologen William Jones og andre tidlige språkforskere om det som senere ble kjent som den indoeuropeiske språkgruppen. I en annen betydning ble begrepet også brukt av den sovjetiske språkforsker Nikolai Marr i det som i han kalte Den jafetiske språkteori.
I Bibelen blir Jafet tilskrevet syv sønner: Gomer, Magog, Tiras, Javan, Mesjek, Tubal, og Madai. Ifølge den jødiske historikeren Josefus' Jødisk forhistorie I.6:
Josefus regner videre så opp nasjonene som var antatt å nedstamme fra Jafets syv sønner. Blant disse nasjonene har forskjellige senere forfattere forsøkt å fordele dem på følgende måte:
Jashers bok, utgitt på 1600-tallet, bringer frem en del nye navn på Jafets barnebarn som ikke er kjent verken fra Bibelen eller andre kilder, og la frem en langt mer detaljert genealogi.
I den samme ånden assosierer georgiske, nasjonalistiske historikere Jafets sønner med bestemte, gamle stammer, kalt tubaler eller tabaler ( Tibarenoi på gresk), som de hevder å representere ikke-indoeuropeiske og ikke-semittiske, muligens uriberiske stammer fra Lilleasia fra det 3. årtusen f.Kr. til det 1. årtusen f.Kr.)
På 1800-tallet assosierte bibel-synkretister Noas sønner med gamle hedenske guder. Jafet ble av noen forskere identifisert med skikkelser i andre mytologier, medregnet Iapetos, den greske Titan, og videre de indiske skikkelsene Dyaus Pitar og Pra-Japati, samt de romerske Iu-Pater eller «fader Jove», som senere ble Jupiter.
William Shakespeare's skuespill Henrik den 4., 2. akt inneholder en ironisk kommentar om folk som hevder seg å være i slekt med kongelige familier . Prince Hal bemerker om slike: ...de vil være i slekt med oss, eller de vil henvise til Japhet. (II.ii 117-18),
Første Mosebok 10:5 ble ofte tolket i den betydningen at Europas folk var etterkommere av Jafet.