From Wikipedia, the free encyclopedia
CITES (forkortelse for Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora), også kalt Washingtonkonvensjonen, er en multilateral internasjonal avtale mellom land for å kontrollere handel med truede dyr og planter. Formålet med avtalen er en bærekraftig handel – det vil si at man ikke fjerner mer fra bestandene av dyr og planter enn de tåler.
Konvensjonen trådte i kraft i 1975 og pr. 2021 har 183 land tiltrådt konvensjonen.
Over 38 700 arter totalt, hvorav cirka 5 950 dyrearter og 32 800 plantearter, er omfattet av konvensjonen. Mer enn 1 000 av dem er så sterkt truet at all handel med dem i praksis er forbudt. Disse artene klassifiseres i CITES Appendix I. For de øvrige artene er internasjonal handel enten begrenset eller det foreligger krav om spesielle tillatelser for inn- og utførsel. Disse klassifiseres i enten CITES Appendix II eller CITES Appendix III, avhengig av trusselgraden. Forbud og reguleringer gjelder både levende og døde eksemplarer, såvel som deler av organismer og produkter som skinn, fjær og tenner med mer.[2]
I Norge har konvensjonen vært gjeldende siden 25. oktober 1976. Miljødirektoratet er forvaltningsmyndighet for CITES i Norge og regulerer internasjonal handel av truede dyr- og plantearter inn til, og ut av, Norge gjennom Forskrift om innførsel, utførsel, besittelse mv. av truede arter av vill fauna og flora (også kalt CITES-forskriften).
Det er spesielt for marine arter av kommersiell interesse at Norge har gjort reservasjoner mot oppføring på CITES listene. Reservasjonene er vanligvis et uttrykk for at Norge anser at artene er så tallrike at de ikke oppfyller de kriterier som er fastsatt av CITES for listing. Dette er naturligvis omdiskutert utenfor Norge, men det er på ingen måte unikt. Andre land har gjort tilsvarende reservasjoner.