nordsamisk forfatter, kunstner og musiker fra Finland (1943–2001) From Wikipedia, the free encyclopedia
Nils-Aslak Valkeapää (1943–2001), også kjent som Áillohaš, var en samisk forfatter, komponist, musiker, joiker og illustratør. Han bodde som barn i Ádjagorsa og Beattet (Pätikkä), der han også bodde som voksen før han flyttet til Skibotn. Valkeapää ble født inn i en reindriftsfamilie, men valgte selv å ta lærerutdanning før han etablerte seg som multikunstner. Han mottok Nordisk råds litteraturpris for Beaivi, áhčážan (norsk tittel: Solen, min far) i 1991.
Nils-Aslak Valkeapää | |||
---|---|---|---|
![]() Nils-Aslak Valkeapää fotografert mellom 1962 og 1965 | |||
Født | 23. mars 1943[1]![]() Enontekis | ||
Død | 26. nov. 2001[2]![]() Esbo | ||
Beskjeftigelse | Lyriker, kunstmaler, sanger, lærer, journalist, komponist, plateartist, skribent, musiker ![]() | ||
Embete |
| ||
Nasjonalitet | Finland Norge (2001–) | ||
Medlem av | Áillohaččat | ||
Utmerkelser | Nordisk råds litteraturpris (1991) 5. klasse av Den hvite stjernes orden (1995)[3] Samerådets ærespris (1985) (neste: Lars Pirak) | ||
Felt | litteratur[4] poesi[4] | ||
Nils-Aslak Valkeapää uttrykte seg gjennom flere kunstarter, og var kjent som multimediaartist. Om dette brukte han selv å si at det var umulig for ham å bestemme hvilket uttrykk som kom til ham først; diktet, joiken eller bildene.
Hans første utgivelse var den kunstneriske og politiske pamfletten Terveisiä Lapista (1971), som ble utgitt på finsk. Boka kom i nynorsk oversettelse Helsing frå Sameland i 1979. Senere ga han ut ni poesisamlinger. Han ble tildelt Nordisk Råds litteraturpris i 1991 for boka Solen, min far. Hans dikt er oversatt til en rekke språk, deriblant engelsk, tysk, fransk, japansk, færøysk, norsk og svensk. Hans poesi beskrives som naturnær og ekte, og det henvises ofte til hans lyrikk som uttrykk for urfolks tenkning og verdensanskuelse. Valkeapää skrev også et skuespill, Ridn'oaivi ja Nieguid oaidni (norsk tittel: Den rimhårede og Drømmeseeren). Stykket er inspirert av den japanske teatertradisjon Noh, og ble uroppført i Japan i 1995.
Maleriene hans tok ofte utgangspunkt i samiske mytologiske skikkelser, mens blyanttegningene ofte har fugler, folk og rein som motiv. Valkeapää var en fremragende fotograf, noe som gjenspeiles i flere av hans bokutgivelser. Han laget også skulpturer av bearbeidede trestammer, drivtømmer og dyrebein. Han ga 30 kunstverk til Kautokeino kommune. Denne samlingen vises ved en permanent utstilling på RDM Guovdageainnu gilišillju / Kautokeino bygdetun. I tiden 23. oktober 2020 - 2. mai 2021 ble det avholdt en stor retrospektiv utstilling av Valkeapääs arbeider på Henie Onstad Kunstsenter i Oslo, i samarbeid med Nordnorsk kunstmuseum.[5][6]
Valkeapää var en sentral aktør i revitaliseringa av den tradisjonelle samiske joiken. Flere av hans utgivelser kan betegnes som joikekomposisjoner. Han sto bak 14 musikkutgivelser i sin levetid, og ble tildelt Prix Italia for komposisjonen Goase dušše (norsk tittel: Fuglesymfonien) i 1993. Joiken "Sámi eatnan duoddariid" (opprinnelig utgitt på LPen Sápmi lottážan i 1979) oppnådde etter hvert klassikerstatus blant samene. Joiken ble utnevnt til nasjonaljoik på den 22. Samekonferansen, som ble avholdt i Váhtjer (Gällivare) i 2022.
Valkeapää medvirket i den Oscar-nominerte filmen Ofelaš (norsk tittel: Veiviseren)(1987) i rollen som Siiddaisit (leder for siidaen). Han komponerte også musikk til filmen. Han spilte også i TV-serien Solens sønn og månens datter (1993), i rollen som sjamanen Agimiela. Han var også med i radioteaterforestillingen Dola fámuin (norsk tittel: Med ildens makt).
Nils-Aslak Valkeapää var sentral i etableringa av Samisk forfatterforening og Samisk kunstnerforbund. Han var i en periode kultur-koordinator for Verdensrådet for urfolk (WCIP). Han sto bak det som betegnes som verdens første kulturfestival for urfolk, Davvi Šuvva i Karesuando i 1979, og også da festivalen ble arrangert på nytt i 1992. Valkeapää var mentor, forlegger og inspirator for mange unge joikere og forfattere. I 1984 var han hovedpersonen bak etableringen av det samiske forlaget DAT, som har gitt ut de fleste av hans bok- og musikkverk etter den tid. Han var selv redaktør for flere av DATs bokutgivelser.
Han høstet mye anerkjennelse for sitt arbeid, og ble utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Oulu i 1994 og ved Lappi universitetet i Rovaniemi i 1996. I 1995 fikk han æresordnenen Hvite Stjerne i Republikken Estland.
Valkeapää fikk norsk statsborgerskap i 2001[7] og ble begravet på den norske stats bekostning i Birtavarre i Kåfjord.[8]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.