From Wikipedia, the free encyclopedia
Paryžiaus taikos konferencija buvo 1919 m. sausio mėnesį vykusi tarptautinė konferencija, kurią suorganizavo Pirmojo pasaulinio karo laimėtojai tam, kad būtų nustatytos taikos sutarčių tarp sąjungininkų ir jų priešininkų sąlygos. Oficialiai konferencija atidaryta 1919 m. sausio 18 d. ir tęsėsi iki 1920 m. sausio 21 d. su keliais pertrūkiais.
![]() |
Šiam straipsniui ar jo daliai trūksta išnašų į patikimus šaltinius. Jūs galite padėti Vikipedijai pridėdami tinkamas išnašas su šaltiniais. |
Paryžiaus taikos konferencijoje dalyvavo:
Rusija į konferenciją buvo nepakviesta dėl vykstančio pilietinio karo, nors emigracinė jos vyriausybė ir tikėjosi joje dalyvauti.
Paryžiaus taikos konferencijoje buvo parengtos šios sutartys:
Šalys laimėtojos (Antantės karinės sąjungos narės) nutarė, kad Vokietija sukėlė Pirmąjį pasaulinį karą. Vokietija su tuo kategoriškai nesutiko ir iš dalies buvo teisi, nes įtampa prieš karą tvyrojo visoje Europoje ir menkiausias pretekstas galėjo sukelti karą.
Su Vokietija pasirašyta Versalio taikos sutartis buvo sudaryta iš Vokietijai labai nepalankių punktų (reikalavimų):
Lietuva į konferenciją nebuvo pakviesta. Nepaisant to, Lietuva buvo išsiuntusi savo atstovus į Paryžių, kurie turėjo atstovauti Lietuvos interesus, tiesiogiai taikos konferencijoje nedalyvaudami. Nepriklausomos Lietuvos Respublikos delegacija buvo sudaryta iš dviejų grupių – etnografinės Lietuvos ir JAV lietuvių. Pirmojoje buvo Martynas Yčas, Tomas Naruševičius, Petras Klimas, Simonas Rozenbaumas, Maksas Soloveičikas, Alfredas Jonas Tiškevičius ir kt.; Amerikos lietuviams atstovavo Jonas Žilius, Bronius Kazys Balutis ir Juozas Dobužinskis. Visai delegacijai vadovavo Augustinas Voldemaras, o jo sekretorius buvo Oskaras Milašius.
Lietuvos reikalai taikos konferencijoje sprendėsi Baltijos reikalų komisijoje, kurioje buvo Lenkijos reikalų pakomisijis. Lietuvių delegacija Paryžiuje turėjo šiuos pagrindinius tikslus:
Lietuvos klausimas Paryžiuje buvo komplikuotas dėl neaiškios Rusijos perspektyvos. Pabaltijo klausimą Antantė tiesiogiai siejo su Rusijos ateities klausimu. Sėkmingiausiu Kolčakui pilietinio karo metu Antantė jį pripažino Rusijos valdovu su sąlyga, kad bus pripažinta Suomijos ir Lenkijos nepriklausomybė. Taip pat jam siūlyta suteikti autonomiją Pabaltijui, Kaukazui ir Užkaukazei (Armėnija, Azerbaidžanas, Gruzija). Kolčakas į tokį spaudimą atsakė, kad tai Rusijos Steigiamojo Seimo klausimas.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.