német tengeralattjáró From Wikipedia, the free encyclopedia
A VIIA típus U–30 tengeralattjárót a német haditengerészet rendelte a brémai AG Wessertől 1935. április 1-jén. A hajót 1936. október 8-án állították szolgálatba. Nyolc harci küldetése volt, amely során 17 hajót elsüllyesztett, kettőt megrongált. Az U–30 süllyesztette el az első hajót a háborúban.[1]
U–30 | |
![]() | |
Hajótípus | Tengeralattjáró |
Üzemeltető | Kriegsmarine |
Hajóosztály | VIIB típus |
Pályafutása | |
Építő | AG Weser, Bréma |
Megrendelés | 1935. április 1. |
Építés kezdete | 1936. január 24. |
Vízre bocsátás | 1936. augusztus 4. |
Szolgálatba állítás | 1936. október 8. |
Szolgálat vége | 1945. január 23.[1] |
Sorsa | Kivonták a szolgálatból |
Általános jellemzők | |
Vízkiszorítás | 626 T felszínen 745 T víz alatt |
Hossz | 64,51 m Nyomásálló test 45,5 m |
Szélesség | 5,85 m |
Merülés | 4,37 m |
Maximális merülési mélység | 220 m |
Végzetes merülési mélység | 230–250 m |
Hajtómű | 2 MAN M6V dízelmotor 2 BBC GGUB 720/8 elektromotor |
Teljesítmény | 1700 kW (2310 LE) Lemerülve 560 kW (750 LE) |
Sebesség | 17 csomó (felszínen) 8 csomó (víz alatt) |
Hatótávolság | 11 500 km (felszínen 10 csomóval) 137-174 (víz alatt 4 csomóval) |
Fegyverzet | 11 torpedó Egy fedélzeti löveg (88 mm) Flak 30 légvédelmi gépágyú (20 mm) Aknarakónál 22-33 akna |
Legénység | 42–46[2] |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Az U–30 1939. augusztus 22-én, még a háború megindítása előtt futott ki Wilhelmshavenből első harci küldetésére, kapitánya Fritz-Julius Lemp volt. A háború az Írországtól északnyugatra eső vizeken érte. Szeptember 3-án, előzetes figyelmeztetés nélkül megtorpedózta a magányosan haladó, fegyvertelen brit utasszállítót, az Atheniát. A torpedó az óceánjáró bal oldalán, a gépháznál csapódott a hajóba. Az Athenia másfél óra alatt elsüllyedt. A hajón 315 tengerész és 1103 utas tartózkodott, közülük 19 tengerész és 93 utas meghalt, a többieket brit rombolók halászták ki a tengerből. Az Athenia volt az első hajó, amelyet tengeralattjáró küldött hullámsírba a második világháborúban. Lemp azt hitte a kivilágítatlanul, cikkcakkban haladó hajóról, hogy felfegyverzett kereskedelmi járat. A támadást a németek nem ismerték el a háború alatt. Az akció idején a tengeralattjáró is veszélybe került, ugyanis egy torpedó, már járó hajtóművel, beragadt a vetőcsőbe. Mivel a fegyver idődetonátora működésbe lépett, félő volt, hogy a torpedó a búvárhajóban robban, de a legénységnek sikerült időben megszabadulni tőle.[3][4]
Szeptember 11-én az U–30 egy másik fegyvertelen, kísérő nélkül haladó hajót támadott meg Írországtól 300 kilométerre nyugatra. A németek fedélzeti fegyvereikkel megállásra kényszerítették a brit Blairlogie-t, majd megvárták, ahogy a legénység mentőcsónakba száll, és egyetlen torpedóval hullámsírba küldték az ócskavasat szállító hajót. A németek a briteknek két üveg gint és cigarettát adtak. Később a New Yorkba tartó American Shipper vette fedélzetére a tengerészeket.[5]
Három nappal később ismét fedélzeti fegyvereivel állított meg egy brit kereskedelmi hajót a tengeralattjáró. A Montréalból Belfastba tartó Fanad Head tengerészei és utasai két mentőcsónakba szálltak, amelyet az U–30 távolabb vontatott a tengerjárótól. Közben egy német csapat felmászott a hajóra, hogy elsüllyessze. A németek nem tudták, de a britek még a hajó elhagyása előtt rádión vészjelzést adtak le, és a helyszíntől 300 kilométerre hajózó brit repülőgép-hordozó, az HMS Ark Royal három Blackburn Skuát indított a búvárhajó ellen. Kíséretéből kivált az HMS Tartar, az HMS Beduin és az HMS Punjabi, és elindult a támadás helyszínére. Később utánuk indult az HMS Fame és az HMS Forester is.[6]
Az első Skua legénysége meglepetéssel észlelte, hogy a tengeralattjáró a Fanad Head mellett várakozik, és azonnal támadást indított. A bombákat nagyon kis magasságból oldották ki, és a vízfelszínen robbanó fegyverek szilánkjai ugyan több németet megsebeztek, de lángba borították a harci gépet is. A Skua kényszerleszállást hajtott végre, és a két sebesült brit az elfoglalt hajó felé kezdett úszni, de csak egyikük ért oda. Őt az egyik német húzta ki, aki szintén megsebesült a támadásban. A tengeralattjáró anélkül merült le, hogy a hajóra küldött embereit felvette volna.[6]
Tíz perccel később megérkezett a második Skua is, amely bombákat dobott arra a helyre, ahol az U–30-at sejtette. Amikor a tengeralattjáró sértetlenül újra felemelkedett, a pilóták, mivel bombáik már nem voltak, fedélzeti fegyverükkel lőtték a búvárhajót, amely ismét a víz alá menekült. Később a német hajó ismét a felszínre emelkedett, hogy felvegye a Fanad Headre küldött tengerészeket. Ekkor megérkezett a harmadik brit gép, és lemásolta az első légi akciót. A túl kicsi magasságból ledobott bomba robbanása letépte a gép orrát a motorral, és a Skua a vízbe csapódott. A megfigyelő meghalt, a pilóta azonban kimászott a gépből, és elúszott a hajóig. A robbanásban megsérült az U–30 orra, de sikerült saját embereit felvennie. A két brit pilóta a Fanad Head fedélzetén maradt, de amikor Lemp közölte velük, hogy megtorpedózza a hajót, a vízbe ugrottak, és a tengeralattjáró fogolyként magával vitte őket. Néhány perc múlva megérkezett az HMS Ark Royalról indított egyik Fairey Swordfish, és a fedélzeti fegyveréből leadott sorozattal a mélybe kényszerítette a tengeralattjárót. A búvárhajó később 500 méter távolságról megtorpedózta és elsüllyesztette a teherszállítót.[6]
Ezután a helyszínre érkező HMS Tartar és a repülő órákon át üldözte az U–30-at, amely meg is sérült, de végül kereket oldott. Szeptember 19-én a búvárhajó befutott a reykjavíki kikötőbe, ahol az egyik sebesült tengerészét átadta egy internált német hajó, a Hamm legénységének, illetve pótlására magával vitt egyet közülük. A búvárhajó szeptember 27-én futott be Wilhelmshavenbe.[6]
A tengeralattjáró második őrjárata, amelyre 1939. december 9-én futott ki, mindössze hatnapos lett, mivel december 11-én motorhiba miatt vissza kellett fordulnia Wilhelmshavenbe, ahova 14-én érkezett meg.[7]
Az U–30 következő küldetése 1939. december 23-án kezdődött. A tengeralattjáró a tengeren töltött 26 nap alatt, elsősorban aknákkal, hat hajót elsüllyesztett, kettőt megrongált. A hajók vízkiszorítása 64 607 brt volt.[8]
December 28-án a tengeralattjáró fedélzeti fegyverével elsüllyesztette az HMS Barbara Robertson felfegyverzett halászhajót mintegy 55 kilométerre a Hebridáktól. A 17 fős legénységből egy tengerész meghalt. A németek később megállították a svéd Hispaniát, és közölték, merre találják a britek mentőcsónakját. Ennek ellenére a túlélőket csak 14 nap múlva mentette ki az HMS Iris romboló, miután a mentőcsónakra rábukkant egy Gloster Gladiator harci gép.[9]
Ugyanezen a napon az U–30 megtorpedózta az HMS Barham csatahajót, mintegy száz kilométerre a Hebridáktól. A robbanás négy áldozatot követelt. Az HMS Barham és az HMS Repulse őrjáratról tért vissza. A támadás után a sérült csatahajó saját erőből jutott el Liverpoolba, ahol hat hónap alatt megjavították.[10]
Január 6-án a tengeralattjáró aknákat telepített Liverpool közelében. Január 11-én a HX–148 konvoj kötelékében haladó, Angolából csaknem 10 ezer tonna olajat és benzint szállító El Oso aknára futott. A legénység három tagja életét vesztette, a többieket az HMS Walker mentette ki.[11] Öt nap múlva a 844 tonna általános rakományt szállító Gracia futott aknára, de nem süllyedt el, és már februárban szolgálatba állhatott ismét.[12] Másnap a Cairnross brit kereskedelmi gőzöst küldte hullámsírba a búvárhajó egyik aknája.[13] Február 7-én, 8-án és 9-én három újabb hajó – a Munster, a Chagres és a Counsellor – akadt fenn az aknákon, és süllyedt el.[14][15][16] A tengeralattjáró 1940. január 17-én futott be Wilhelmshavenbe.[8]
A búvárhajó két következő harci küldetése során egyetlen hajót sem tudott elpusztítani, pedig összesen 52 napot töltött cserkészéssel az Északi-tengeren, a Norvégia elleni német támadás idején. Március 13-án az U–30 torpedókat lőtt ki az HMS Truant brit tengeralattjáróra, de elhibázta. Március 29-én kimentette a tengerből egy német repülőgép legénységét.[17][18]
Hatodik őrjáratára 1940. június 8-án futott ki a tengeralattjáró. Harminc napot töltött az Írországtól délre, Franciaországtól nyugat-északnyugatra fekvő vizeken. Június 15-17. között a Prien farkasfalka tagjaként cserkészett. Öt hajót (22 300 brt) süllyesztett el.[19]
Az U–30 első áldozata a 8180 tonna vasérccel Middlesbrough-ba tartó Otterpool volt. A hajót június 20-án, 21.42 órakor torpedózta meg a német tengeralattjáró. A fedélzeten tartózkodók közül 23-an meghaltak, a többi 16 embert a HMS Scarborough szlúp halászta ki a tengerből.[20] Két nap múlva a mások mellett 77 tonna lőszert és 33 repülőgépet szállító norvég Randsfjord következett, amely a HX–49 konvoj tagjaként a kanadai Halifaxből igyekezett Liverpoolba. A torpedótalálat után a teherszállító három perc alatt elmerült, magával rántva négy tengerészt. Az U–30 felemelkedett a felszínre, a németek kikérdezték a túlélőket, és egy üveg brandyt adtak nekik.[21]
Június 28-án a búvárhajó megtorpedózta és elsüllyesztette a magányosan haladó, 7980 tonna liszttel Aberdeenbe igyekvő Llanarth-t. A teljes legénység túlélte a támadást.[22] Július 1-jén egy gabonaszállító, a brit Beignon következett, legénységéből hatan életüket vesztették.[23]
Az őrjárat utolsó elsüllyesztett hajója egy öreg gőzös, az 1898-ban épült egyiptomi Angele Mabro volt, amely Bilbaóból szállított vasércet Cardiffba. A fegyvertelen és semleges hajót 240 kilométerre Bresttől nyugat-délnyugatra érte a torpedótalálat.[24] Az U–30 nem Wilhelmshavenbe, hanem a fissen elfoglalt Lorient-ba tért vissza.[19]
A tengeralattjáró 1940. július 13-án futott ki újabb harci küldetésére Lorient-ból. Az őrjárat nem volt túl sikeres, 12 tengeren töltött nap alatt csak egy kisebb, 712 tonnás gőzöst küldött a tenger mélyére a búvárhajó. Az Ellaroy 800 tonna bányafát szállított Lisszabonból Newportba. Az U–30 fedélzeti fegyvereivel kényszerítte megállásra a hajót. Miután a legénység elhagyta a gőzöst, a németek megtorpedózták. A tengerészeket a spanyol Felix Montenegro spanyol halászhajó vette fedélzetére.[25][26]
Utolsó, nyolcadik harci útjára 1940. augusztus 5-én indult a tengeralattjáró. A következő három hétben az Írországtól nyugatra-északnyugatra található területen vadászott szövetséges hajókra.[27] Augusztus 9-én a németek megtorpedóztak egy semleges hajót, a svéd Cantont, amely Kalkuttából tartott Liverpoolba. A 32 fős legénység 16 tagja életét vesztette.[28]
Az U–30 utolsó áldozata a Clan Macphee brit gőzös volt, amely a Malabárok felé haladt 6700 tonna általános rakománnyal az OB–197-es konvoj részeként. A tengeralattjáró a Hebridáktól 500 kilométerre nyugatra torpedózta meg a hajót augusztus 16-án. A fedélzeten tartózkodó 108 emberből 67 meghalt.[29]
Az U–30 1940. augusztus 30-án futott be Kielbe. December 1-jétől a 24. tengeralattjáró flottilla gyakorló-, majd 1943. december 1-jétől a 22. flottilla iskolahajójaként szolgált. 1945. január 23-án kivonták a hadrendből, és oktatási célokra használták. Május 5-én Flensburg közelében, a Kupfermühlen-öbölben a németek elsüllyesztették. A roncsot a háború után kiemelték, majd feldarabolták.[27]
Név | Kezdőnap | Zárónap |
---|---|---|
Hans Cohausz | 1936. október 8. | 1938. október 31. |
Hans Pauckstadt | 1938. február 15. | 1938. augusztus 17. |
Fritz-Julius Lemp | 1938. november | 1940. szeptember |
Robert Prützmann | 1940. szeptember | 1941. március 31. |
Paul-Karl Loeser | 1941. április 1. | 1941. április |
Hubertus Purkhold | 1941. április | 1941. április 22. |
Kurt Baberg | 1941. április 23. | 1942. március 9. |
Hermann Bauer | 194942. március 10. | 1942. október 4. |
Franz Saar | 1942. október 5. | 1942. december 16. |
Ernst Fischer | 1943. május | 1943. december 1. |
Ludwig Fabricius | 1943. december 2. | 1943. december 14. |
Günther Schimmel | 1943. december 1. | 1945. január 23. |
Indulás | Indulónap | Érkezés | Zárónap |
---|---|---|---|
Wilhelmshaven | 1939. augusztus 22. | Wilhelmshaven | 1939. szeptember 27. |
Wilhelmshaven | 1939. december 9. | Wilhelmshaven | 1939. december 14. |
Wilhelmshaven | 1939. december 23. | Wilhelmshaven | 1940. január 17. |
Wilhelmshaven | 1940. március 11. | Wilhelmshaven | 1940. március 30. |
Wilhelmshaven | 1940. április 30. | Wilhelmshaven | 1940. május 4. |
Wilhelmshaven | 1940. június 8. | Lorient | 1940. július 7. |
Lorient | 1940. július 13. | Lorient | 1940. július 24. |
Lorient | 1940. augusztus 5. | Kiel | 1940. augusztus 30. |
1939. szeptember 3. | Athenia | ![]() | 13 581 | |
1939. szeptember 11. | Blairlogie | ![]() | 4425 | |
1939. szeptember 14. | Fanad head | ![]() | 5200 | |
1939. december 28. | HMS Barbara Robertson** | ![]() | 325 | |
1939. december 28. | HMS Barham*** | ![]() | 31 100 | |
1940. január 11. | El Oso | ![]() | 7267 | HX-14B |
1940. január 16. | Gracia* | ![]() | 5642 | OB-72 |
1940. január 17. | Caimross | ![]() | 5494 | OB-72 |
1940. február 7. | Munster | ![]() | 4305 | |
1940. február 9. | Chagres | ![]() | 5406 | |
1940. március 8. | Counsellor | ![]() | 5068 | HX-22 |
1940. június 20. | Otterpool | ![]() | 4876 | HG-34F |
1940. június 22. | Randsfjord | ![]() | 3999 | HX-49 |
1940. június 28. | Llanarth | ![]() | 5053 | |
1940. július 1. | Beignon | ![]() | 5218 | SL-36 |
1940. július 6. | Angele Mabro | ![]() | 3154 | |
1940. július 21. | Ellaroy | ![]() | 712 | |
1940. augusztus 9. | Canton | ![]() | 5779 | |
1940. augusztus 16. | Clan Macphee | ![]() | 6628 | OB-197 |
* A hajó nem süllyedt el, csak megrongálódott
** Elsüllyesztett hadihajó
*** Megrongált hadihajó
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.