brit neurológus és író From Wikipedia, the free encyclopedia
Oliver Wolf Sacks, CBE (London, 1933. július 9. – New York, 2015. augusztus 30.[10]), brit származású amerikai neurológus és író.
Oliver Sacks | |
![]() | |
Született | 1933. július 9.[1][2][3][4][5] Willesden |
Elhunyt | 2015. augusztus 30. (82 évesen)[6][1][2][4][5] Greenwich Village[6] |
Állampolgársága | brit |
Foglalkozása |
|
Iskolái | New York Egyetem, Columbia Egyetem, Albert Einstein College |
Kitüntetései |
|
Halál oka | liver metastasis |
![]() | |
Oliver Sacks aláírása | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Oliver Sacks témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
A neurológia és a pszichiátria professzora volt a New York Egyetem Orvostudományi karán, korábban (2007–2012) a Columbia Egyetemen, ahol a Columbia Artist címet is birtokolta. Még korábban több évet töltött a Yeshiva Egyetem Albert Einstein College of Medicine klinikai karán. Sacks több bestseller írója volt,[11] melyek közül jó néhány neurológiai rendellenességektől szenvedő emberek esettanulmánya. Az 1973-ban megjelent Ébredések (Awakenings) című könyvéből azonos című, Oscar-díjra jelölt filmadaptáció is készült 1990-ben Robin Williams és Robert De Niro főszereplésével.[12] Továbbá ő és a Musicophilia: Tales of Music and the Brain című könyve voltak a PBS-en futó Nova című sorozat Musical Minds című epizódjának témája.
Sacks egy észak-londoni zsidó pár negyedik gyermeke volt. Édesapja Samuel Sacks belgyógyász, édesanyja pedig Muriel Elsie Landau, Anglia első női sebészeinek egyike.[13] Sacksnak kiterjedt rokonsága van, unokatestvérei közé tartozik többek között az izraeli államférfi Abba Eban, az író és rendező Jonathan Lynn, és a közgazdász Robert Aumann. Hatéves korában őt és Michael nevű bátyját evakuálták Londonból, hogy megmentsék őket a német bombázásoktól. Egy közép-angliai bentlakásos iskolába küldték, és ott is maradt 1943-ig.[13] Az Uncle Tungsten című emlékiratában említi, hogy fiatal korában lelkes amatőr vegyész volt.[14] Mivel osztotta szülei lelkesedését a gyógyászat iránt, 1951-ben beiratkozott a The Queen’s College-ba az Oxfordi Egyetemen,[13] ahol 1954-ben fejezte be a Bachelor of Arts (BA) képzést fiziológia, és biológia szakon.[15] 1958-ban ugyanebben az intézményben kezdte meg a Master of Arts (MA) tanulmányait, ahol sebészként végzett, így orvosi képesítést szerzett. A San Fransiscó-i Mt. Zion kórházban, és a UCLA-n töltötte rezidens éveit.
Miután megszerezte brit orvosi besorolásának amerikai megfelelőjét, Sacks New Yorkba költözött, ahol 1965-től élt és praktizált neurológusként. 1966-ban kezdett konzultálni a Beth Abraham kórház krónikus beteg osztályán.[16] Itt egy, az 1920-as évek encephalitis lethargica (első leírója, Constantin von Economo után hívják von Economo betegségnek is) járványát túlélő csoportjával dolgozott, melynek tagjai már évtizedek óta képtelenek voltak egyedül mozogni.[16] Ezek a betegek, és az ő kezelésük volt Awakenings című könyvének alapja.[16]
Sacks oktatóként, majd neurológus klinikai professzorként dolgozott az Albert Einstein College of Medicine-ben 1966-tól 2007-ig; a New York University orvosi karán is volt egy állása 1999-től 2007-ig. 2007 júliusában a neurológia és a pszichiátria professzoraként csatlakozott a Columbia University orvosi központjának fakultásához. Ugyanekkor az egyetem Morningside kampusza elsőként ítélte neki a Columbia University Artist címet, felismerve munkáját és szerepét a művészetek és tudományok áthidalása között.
1966 óta Sacks jó néhány, a Little Sisters of the Poor által üzemeltetett ápoló otthonban dolgozott mint neurológiai konzulens, és 1966-tól 1991-ig ugyanebben a titulusban működött a Bronx State kórházban.
A Beth Abraham kórházban végzett munkája segített megteremteni azt az alapot, melyre a Music and Neurologic Function (IMNF) épül, és melynek Sacks jelenleg tiszteletbeli orvosi tanácsadója.[17] 2000-ben az IMNF Music Has Power díjjal elsőként tüntette ki. 2006-ban újra megkapta ezt az elismerést, hogy megemlékezzenek “a Beth Abrahamben eltöltött 40 évéről, és tisztelegjünk kiemelkedő hozzájárulása előtt a zeneterápia, és a zene emberi agyra és elmére gyakorolt hatásának támogatásában.”[18]
Sacks később a Little Sisters of the Poor neurológiai konzulense volt, és fenntartotta praxisát New Yorkban. A The Neurosciences Institute, és a New York Botanical Garden bizottságaiban is közreműködött.
Oliver Sacks 1970 óta írt könyveket a neurológiai pácienseivel való tapasztalatairól. Írásait több mint huszonöt nyelvre fordították le. Könyvei mellett Sacks rendszeresen publikált a The New Yorkerben, és a The New York Review of Booksban, és más orvosi, tudományos, és általános kiadványokban.[19][20][21]
Sacks munkája már “szélesebb körű médiában szerepelt, mint bármely más orvosé aki ír is”,[22] 1990-ben pedig a New York Times azt írta róla, hogy “a mai orvostudomány egyfajta udvari költőjévé vált”.[23] Leírásai az emberekről, akik megbirkóznak és alkalmazkodnak neurológiai feltételekhez vagy sérülésekhez, gyakran rávilágít arra, hogy a normál agy hogyan foglalkozik az észleléssel, emlékezettel, és egyéniséggel.
Sacks úgy vélte, hogy írói stílusa a XIX. századi “klinikai anekdoták” műfajából nőtte ki magát, egy olyan irodalmi stílusból, mely részletes esettanulmányokat tartalmazott. Inspirációi közé számította az orosz A. R. Luria esettanulmányait is.[24]
Sacks gazdag narratív részletességgel írja le eseteit, a beteg tapasztalataira összpontosítva (a The Leg to Stand On esetében ő maga volt a páciens). A betegek akikről ír gyakran képesek különböző módon alkalmazkodni a helyzetükhöz annak ellenére, hogy állapotuk az általános vélekedés szerint gyógyíthatatlan.[25] Leghíresebb könyve az Awakenings, az L-Dopa nevű új gyógyszerrel való tapasztalatait írja le a Beth Abrahamben lévő post-encephalitic páciensekkel.[16] Ez a könyv volt a brit televízió Discovery című sorozatának számára készült első dokumentumfilm (1974) tárgya is.
A többi könyvében Tourette szindrómás és Parkinson kóros esetekről, és a betegségek hatásáról is írt. A The Man Who Mistook His Wife for a Hat névadó története egy vizuális agnóziás férfiről szól, ami egy 1986-os Michael Nyman opera témája volt. Az An Antropologist on Mars névadó története Temple Grandinről, egy high-functioning autista professzorról szól, és megnyerte a Polk díjat magazin tudósításért. A Seeing Voices, Sacks 1989-es könyve különböző témákat ölel fel süket emberek vizsgálatáról.
A The Island of the Colorblind című könyvében Sacks a guami Chamorro emberekről ír, akiknél nagyon magas a Lytico-bodig nevű neurodegeneratív betegség aránya (az Amiotrófiás laterálszklerózis és a parkinzonizmus pusztító kombinációja). Paul Cox-szal publikált, és arra jutottak, hogy elképzelhető, hogy ez egy környezeti hatás miatt van, egész pontosan a beta-methylamino L-alanin (BMAA) nevű méreg miatt, mely a cycad mogyoróban halmozódik fel a repülő róka denevér biomagnifikációja által.[26][27]
Sacks néha szembekerült az orvosi és rokkantsági vizsgálati közösségek kritikáival. Az 1970-es 1980-as években az Awakenings című könyv, és a benne szereplő betegek sok kritikát kaptak, vagy figyelmen kívül hagyták őket a legtöbb egészségügyi létesítményben azzal az indokkal, hogy Sacks munkájának alapja nem a mennyiségi, double-blind tanulmányi modell volt. Beszámolóját az autista savantok képességeiről a kutató Makoto Yamaguchi megkérdőjelezte,[28] és Daniel Tammet egyetértett vele. Yamaguchi szerint Sacks matematikai magyarázatai is irrelevánsok.[29] Arthur K. Shapiro – akit a “modern tic zavar kutatás apjának”[30] neveznek – úgy válaszolt Sacks híresség státuszára és arra, hogy az ő irodalmi alkotásai népszerűbbek lettek, mint saját orvosi publikációi, hogy “ő egy sokkal jobb író, mint orvos.”[31] Howard Kushner az A Cursing Brain? The histories of Tourette Syndrome című művében azt írja, hogy Shapiro “saját gondos klinikai munkáját állította szembe Sacks a szokásostól eltérő, anekdotikus megközelítésével egy klinikai vizsgálathoz”.[32]
Tartósabb volt a kritikai a politikai és etikai állásfoglalásai miatt. Bár sokan jellemzik Sacksot “könyörületes” íróként és doktorként,[33][34][35] mások úgy érzik, hogy csak használta az alanyokat.[36] Egy brit akadémikus, és fogyatékossági jogi aktivista, Tom Shakespeare azt mondta róla, hogy “összetévesztette a betegeit az irodalmi pályafutásával”,[37] egy másik kritikus pedig “értelmiségi dili-műsorként” aposztrofálta munkáját.[38] Ilyen kritikák után Bill Murray Sacks karikatúráját játszotta a The Royal Tenenbaums című filmben.[39] Sacks azonban kijelentette: “Remélem az írásom olvasata tiszteletet és megbecsülést mutat, nem pedig kiállítást, vagy valami bemutatót az öröm kedvéért”, majd felsóhajtott, “de ez egy kényes üzlet.”[40]
2015 februárjában tudta meg, hogy a szemén talált ritka melanóma, amit először 2005-ben diagnosztizáltak, áttéteket okozott a máján. Erről a Saját életem című esszéjében írt, amely a New York Times 2015. február 19-i számában jelent meg. Az olvasók ebből tudták meg, hogy gyógyíthatatlan rákban szenved, és csak hónapjai lehetnek hátra. A halála előtti hónapokban számos esszét publikált. Utolsó munkája, a Sabbath halála előtt két héttel, augusztus 14-én jelent meg a New York Timesban.[41] Augusztus 30-án New York-i otthonában halt meg.[42]
Sacks 1996 óta volt tagja a The American Academy of Arts and Letters-nek (Literature).[43] 1999-ben a Fellow of the New York Academy of Sciences tagja lett.[44] Ugyanebben az évben a Honorary Fellow at The Queen's College, Oxford-nak is tagja lett.[45] 2002-ben a Fellow of the American Academy of Arts and Sciences (Class IV–Humanities and Arts, Section 4–Literature) tagja lett.[46] 2001-ben ő kapta a Lewis Thomas Prize by Rockefeller University díjat.[47]
Sacksnak tiszteletbeli doktorátust adományozott a College of Staten Island (1991),[15] Tufts University (1991),[48] New York Medical College (1991), Georgetown University (1992),[49] Medical College of Pennsylvania (1992),[15] Bard College (1992),[50] Queen's University (Ontario) (2001),[51] Gallaudet University (2005),[52] University of Oxford (2005),[53] Pontificia Universidad Católica del Perú (2006),[54] és a Cold Spring Harbor Laboratory (2008). Az Oxford University 2005 nyarán a civil jogok doktorának járó diplomával tüntette ki.[47]
Sacks a 2008-as A Királynő Születésnapi Kitüntetései alkalmával a Commander of the Order of the British Empire (CBE) címet kapta.[55]
A 2003-ban felfedezett, 3,2 kilométer átmérőjű aszteroida, a 84928 Oliversacks az ő tiszteletére lett elnevezve.[56]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.