From Wikipedia, the free encyclopedia
A szimbólum a legáltalánosabb értelemben vett jel, amelyhez egy jelentés kapcsolódik. Szűk értelemben véve a szemiotikai szimbólum a szemiotikai jel egyik válfaja. A szimbólum hagyományos értelmezése ennél még szűkebb, mert előírja a képiséget, és azt, hogy a jelhez egy speciális konnotáció kapcsolódjon.
A szimbólum (ógörög σύμβολον vagyis syn = össze-, együtt- és ballein = dobni) vagy jelkép egy jelentéshordozót jelöl (például szavak, tárgyak, eljárások stb.). Az ábrázolt objektum nincs feltétlenül jelen. Az, hogy milyen jelentés társul a jelentéshordozóhoz, függ a felhasználási területtől és a kontextustól.
A szimbólum egyúttal az antropológia és a pszichoanalízis kulcsfogalma is.
A vallás, mitológia vagy művészet szimbólumait általában nem lehet tisztán racionális alapokon lefordítani vagy magyarázni, mivel többletjelentést hordoznak. Míg például egy közlekedési jel jelentését a jogszabály egyértelműen meghatározza, addig a vallásos, álombeli vagy mitológiai szimbólum túllép a racionalitás síkján és a kulturális környezettől függő személyes jelentést tartalmaz a felhasználója számára.
Fogalma: Metaforából származó szókép. Valamely fogalom, eszme, érzés érzékletes jele, amelynek képzettársítás folytán gazdag gondolati, érzelmi és hangulati töltése van.
Jelképes értelművé teszi az egész közleményt megéreztetéssel, sejtetéssel. (A költői nyelv legnagyobb hatású stíluseszköze a szimbólum.)
(görögül: ismertető jel) = Valamely gondolati fogalmat érzékeltető jel, jelkép, amely képzelettársítás folytán nemcsak a kifejezendő fogalmat helyettesíti, hanem vele kapcsolatban különböző érzéseket, hangulatokat, egész gondolatsorokat tud felidézni.
Hasonlóképpen kapnak sajátos értelmet a színek is, amivel már az írás birodalmába értünk ismét. A fekete köztudottan a gyász színe. Ehhez idomodik a grafológiai magyarázata: szigorúság, pesszimizmusra való hajlam, s persze egy sor más tulajdonság mindazoknál, akik következetesen és tendenciózusan kitartanak e szín használata mellett. A zöld üzenete is egyértelmű, a remény jele. Élni tudó és szerető az, aki ezt a színt részesíti előnyben. Vagy itt van a piros: nem vitás, a szenvedély színe, miként az így író is szenvedélyes érzékekben tobzódó, ugyanakkor erőszakos is lehet.
Minden vallás szimbólumok segítségével fejezi ki központi eszméit, így például a kerék az örök körforgást, az üres sír a feltámadást, az út az élettörténetet vagy életvezetést.
A keresztény egyházakban használatos szimbolika a hitvallás egyik lényeges eleme. A számok is szimbólumokként szerepelnek, például a hármas a Szentháromságot és az erényeket jelképezi, a négyes a világ száma (négy évszak, négy égtáj, négy alapelem stb.). Négyen vannak a nagypróféták és az evangélisták is. A három és négy összege (hét) illetve szorzata (tizenkettő) szintén fontos szerepet játszik a keresztény szimbolikában: hét főbűn, tizenkét apostol stb.
Gyakran szerepel jelképként a szőlőskert, szőlőműves, szőlőtő: „Én vagyok a szőlőtő, ti a szőlővesszők: A ki én bennem marad, én pedig ő benne, az terem sok gyümölcsöt: mert nálam nélkül semmit sem cselekedhettek.” János 15, 1-6., valamint Máté 20, 1-16. és 21. 33-46.[1]
A vallásos szimbólumok a vallási identitás, nyelv, és cselekedetek építőelemei. Paul Tillich rámutatott, hogy minden „vallásos nyelv“ lényegében szimbolikus, a vallás transzcendentális alapokon nyugszik.
A képzőművészetben, ikonográfiában használatos attribútumok közül néhány egyben szimbólum is, ami önmagában is képes a hozzá társított személyt vagy jelenséget jelenteni, felidézni.
A képzőművészet a legkorábbi barlangrajzoktól egészen a jelenig használta és használja a szimbólumokat. Az őskor szimbólumai azonban egészen más természetűek voltak, mint a középkoréi vagy újkoréi; elsősorban lélekszimbólumok voltak használatosak (ágacska, toll, spirál, sőt, horogkereszt[2]) A szakrális művészetben a szimbolika a vallás és a teológia előírásait követi. Gyakran kötelező ikonográfia is társul hozzá.
A 19. században önálló irányzat épült a szimbólumok használatára. A szimbolizmus más jellegű szimbólumokat használt: nem a kollektív tudatban megőrzött, közismertnek mondható jelentést, hanem a sejtelmes-rejtelmeset ábrázolta. A szürrealizmus még tovább ment egy lépéssel és a hagyományos szimbólumok helyére az egyén belső világából származó individuális szimbólumokkal dolgozott.
Tüntetési alkalmakkor (legtöbbször) az ország zászlaján lévő szimbólumokat mutatják fel, s járják az utcákat, városokat. De előfurdul tisztelési vagy vallási alkalmakkor.
Inkább a zászlókon jelennek meg szimbólumok. Példának az 1939- től 1945-ig lévő horogkereszt a náci Németország haditengerészeti, párti és ,,országi" zászlaján is megtalálható. Ezeket a szimbólumokat a vallási istenek vagy a haza történelme miatt választja ki (az elnök) és mutatja be zászlaját.
A közlekedési útvonalakon, a középületekben és nyilvános tereken többféle szimbólum található, amelyek a nyelvi megértéstől függetlenül segítik a tájékozódást. Így például a kikötőkben az áthúzott horgony a kikötési tilalmat jelzi. A középületekben, repülőtereken, áruházakban, pályaudvarokon és hasonló helyeken a nyelvet nem ismerő látogató is megtalálja a női- illetve férfialakokkal jelzett WC-helyiséget. Az analfabéták számára a szimbólumok jelentik az egyedüli tájékozódási lehetőséget.
Életünkben sajátos értelmet kaptak a színek is. Hazánkban a fekete köztudottan a gyász színe. A zöld üzenete is egyértelmű, a remény jele. Élni tudó és szerető az, aki ezt a színt részesíti előnyben. Vagy itt van a piros: nem vitás, a szenvedély színe.[3]
A gazdasági életben a szimbólumok részesei a márkanév sikerének: jellemző példa erre a McDonald’s M betűje és a Mercedes-csillag. A logók a cég identitásának (corporate identity) és a külvilág felé mutatott képének (image) fontos szimbólumai.
A Jin-jang szimbólum eredete Kína régmúltjába vezethető vissza. Ez a jelkép a kínai világszemlélet lényegét fejezi ki ilyen értelemben közelebb vitte a kínaiakat önmaguk megismeréséhez, és közelebb visz minket is önmagunk megértéséhez!
A kínaiak úgy tartják, hogy a Jin-jang az idők kezdetén jött létre, mikor villám hasított a kozmikus őssötétbe és semmibe. Ekkor minden súlyosból és sötétből Jin keletkezett, miközben amire csak a villám fénye hullott, könnyű súlytalan Janggá változott.
Kettő kapcsolata állandó, folytonos (mint a jelkép tükrözi), egymást kiegészítő, szoros egységet alkotja meg az egészet.
A kínai filozófiában a Jin-jang jelkép a természet megfigyelésén alapul. Az égitestek csillagok, és bolygók ugyancsak Jin vagy Jang minőségűek, a Nap Jang, a Hold Jin.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.