From Wikipedia, the free encyclopedia
Az SMS Möwe – hivatalos okmányokon SMS Möve[m 1] – a Császári Haditengerészet egyik segédcirkálója volt az első világháborúban. A hajó a kéttagú Pionier-osztály egyik teherhajójaként épült meg és 1914-ben bocsátották vízre. Eredetileg az Afrikanische Frucht-Compagnie számára készült el és Kamerunból kellett volna banánt szállítania, de a világháború kitörése ezt már nem tette lehetővé.
SMS Möwe | |
![]() | |
A Möwe a brit Appam kereskedelmi hajóról fényképezve | |
Hajótípus | teherhajó; segédcirkáló (Hilfskreuzer) |
Névadó | sirály |
Üzemeltető | ![]() |
Hajóosztály | Pionier-osztály (átépített) |
Pályafutása | |
Építő | Joh. C. Tecklenborg, Geestemünde |
Vízre bocsátás | 1914. |
Szolgálatba állítás | 1914. november 1. (segédcirkálóként) |
Szolgálat vége | 1945. április. 7. |
Sorsa | Légitámadás során elsüllyedt a Sogne-fjordban (1945. 04. 07.). |
Általános jellemzők | |
Vízkiszorítás | 9800 t |
Hossz | 123,7 m (teljes) |
Szélesség | 14,4 m |
Merülés | 7,2 m |
Hajtómű | 5 gőzkazán, 1 háromhengeres kompaundgép, 1 hajócsavar (ø 5,6 m) |
Üzemanyag | szén |
Teljesítmény | 3200 le |
Sebesség | 13,3 csomó (24,6 km/h) |
Hatótávolság | 8700 tmf (16 100 km) 12 csomós sebességgel |
Fegyverzet | 4 × 15 cm L/45 ágyú 1 × 10,5 cm L/45 ágyú 2 × 50 cm torpedóvető cső (1916-tól 4 ×) 500 akna |
Legénység | 235-239 fő |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz SMS Möwe témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
A hajót az F. Laeisz hajótársaság állította szolgálatba és 1915-ben vette át a haditengerészet. Segédcirkálóvá való átalakítása után két hosszabb portyázóutat tett az Atlanti-óceánra gróf Nikolaus zu Dohna-Schlodien korvettkapitány parancsnoksága alatt és ezek során összesen 39 ellenséges kereskedelmi hajót fogott el és süllyesztett el – illetve további kettőt az általa rövid időre szolgálatba állított Geier segédcirkáló. Az antant részéről a sikerei miatt a Möwe vált a német cirkálóháború szimbólumává. A segédcirkálót és legénységét az okozott nagy károk ellenére a britek nagy becsben tartották, mivel mindent megtettek a hajótöröttek kimentésére és jó bánásmódban részesítették őket, a fegyvereiket pedig csak a legszükségesebb esetekben használták.
A Möwe két útján készült filmfelvételek és a parancsnokának könyvei hasznosnak bizonyultak a német propaganda számára. A Dohna-Schlodien gróf által írt S.M.S. Möwe (1916) és a Der Möwe zweite Fahrt (1917) könyveket 150 000 illetve 250 000 példányban nyomtatták ki. Már megjelenésük évében megjelentek magyar fordításban is A Möwe kalandjai és a Diadalmas Möwe második útja címmel.
A hajót a háború után jóvátételként elkobozták és 1933-ig brit szolgálatban állt. Ekkor egy német hajótársaság vásárolta meg. A második világháború végén, 1945 áprilisában egy brit légitámadás áldozata lett a norvégiai Sogne-fjordban. A hajó maradványa a búvárok kedvelt merülési célpontjának számít.
A németek által a világháború elején reguláris hadihajókkal, segédcirkálókkal illetve tengeralattjárókkal vívott cirkálóháború (kereskedelmi háború) eleinte nem volt kellőképpen hatékony. A Kelet-ázsiai Hajóraj támaszpontjára nem térhetett vissza, a hazaúton pedig az 1914. december 8-ai Falklandi csata során lényegében megsemmisült. A háború kitörésekor segédcirkálónak átalakított nagyméretű és gyors óceánjárók nagy szénfogyasztásuk miatt kevéssé bizonyultak alkalmasnak a cirkálóháborúban való alkalmazáshoz és 1915 tavaszára vagy megsemmisültek (Kaiser Wilhelm der Große, Cap Trafalgar) vagy semleges területen internáltatták magukat (Cormoran, Prinz Eitel Friedrich, Kronprinz Wilhelm). A németek a Meteor segédcirkálóval 1915 tavaszán első ízben vetettek be egy szokványos teherhajót aknatelepítési feladatokkal majd ezt követően cirkálóháború folytatásával. A Meteor sikereinek hatására a Nyílt-tengeri Flotta vezetősége úgy döntött, hogy a mintájára felszerel egy újabb teherhajót és cirkálóháború folytatására az Atlanti-óceánra küldi.
A vállalkozás vezetésére gróf Nikolaus Dohna-Schlodien korvettkapitányt szemelték ki és a hajó kiválasztását őrá bízták. Dohna gróf 1915 szeptemberében kapta meg az utasítást egy olyan teherhajó felkutatására, mely megjelenésében nem feltűnő, ugyanakkor a szokványos gőzhajóknál nagyobb sebességgel rendelkezik. Dohna leírása szerint hosszas és eredménytelen keresgélés után Albert Ballin, a HAPAG hajótársaság vezérigazgatója hívta fel a figyelmét az 1914. május 9-én a Joh. C. Tecklenborg hajógyár geestemündei (Bremerhaven) gyárában vízrebocsátott Pungóra.[m 2] Ezt a hajót az Afrikanische Frucht-Compagnie számára építették és a hamburgi F. Laeisz hajótársaság üzemeltette. A Pungónak eredetileg Kamerunból kellett volna banánt szállítania Németországba, de a háború kitörése miatt Brémában maradt.
Brémából Wilhelmshavenbe vitték át, ahol elvégezték segédcirkálóvá való átalakítását. Ennek során a Hilfsdampfer 10 (HD 10) megjelölést kapta (Segédgőzhajó 10). A 123,7 m hosszú, 14,44 m széles és 7,2 m merülésű jármű 9800 t vízkiszorítású volt és 4788 BRT hajótérrel rendelkezett. A háromszoros expanziójú gőzgépe 3200 le teljesítmény leadására volt képes, ami 13,3 csomós maximális sebességet tett lehetővé. Fő fegyverzetét a hajóorron elhelyezett négy 15 cm űrméretű, 45 kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyú valamint a taton elhelyezett 10,5 cm-es, 40 kaliberhosszúságú gyorstüzelő ágyú alkotta. Felszerelték két 50 cm-es űrméretű torpedóvető csővel is, melyek számát az első cirkálóútjáról való visszatérését követően 1916-ban négyre emelték. Emellett 500 akna szállítására is alkalmassá tették. A fedélzetén összesen 239 fő teljesített szolgálatot, 223 legénységi állományú és 16 tiszt. Dohna elmondása szerint a hajóját egy rajta megtelepülő sirály után nevezte el.
A Möwe 1915. december 29-én indult első atlanti bevetésére Wilhelmshavenből.[1][2] A parancsai értelmében a fő feladata az aknamezők telepítése volt Skócia északi partjainál majd a Loire és a Gironde folyók torkolatában – amennyire a lehetőségek ezt megengedték – majd másodlagos feladatként az Atlanti-óceánon kellett kereskedelmi harcot folytatnia. Ez utóbbi eredményességéhez az Admiralstabnál – a háború vonatkozó részének hivatalos német történetírását szerkesztő Erich Raeder észrevétele szerint –, nem sok reményt fűztek.[3] Az út elején a svéd Sagoland teherhajóként álcázta magát és kifutásakor az U 68 és az UC 30 tengeralattjárók fedezték.
1916. január elején a Skócia északi részén lévő Wrath-fok közelében sikeresen telepített tíz aknazárat összesen 252 akna felhasználásával. Pár nappal később itt futott aknára és süllyedt el a King Edward VII (pre-dreadnought) csatahajó. A többi 238 aknát január 9-10. éjszakáján a Loire és a Gironde torkolatába telepítette.
Az aknatelepítési feladatok elvégzésével 1916. január 10-én kezdte meg az atlanti vizeken való kereskedelmi harcát. Álcázásként hol a liverpooli honi kikötővel rendelkező Sutton Hallnak, hol a marseille-i Theodore Monte-nak adta ki magát és úticélként Buenos Airest adta meg. Január 11-én a Finisterre-fok magasságában mindjárt két hajó került egyidejűleg a látókörébe.[4] Az előbb álcázásként felvont brit lobogót a Möwe német hadilobogóra cserélte, majd felszólítására mind a kettő megállt. Míg a Möwe a Farringford legénységére várt, hogy azok csónakjaikon átevezzenek hozzá, addig a másik brit hajó, a Corbridge egy esőfüggönybe hajózva igyekezett elmenekülni. A németek emiatt a 4300 t ércet szállító Farringfordot egy torpedó kilövésével gyorsan el akarták süllyeszteni, de az letért a pályájáról és nem talált célt. Ezután öt lövést adtak le az ágyúkból a vízvonalára, ami elégnek bizonyult az elsüllyesztéséhez. A Corbridge-et két óra hosszan tartó üldözés után érték be és az több figyelmeztető lövés leadása után végül megállt. A teherhajó 4773 t szenet szállított volna Argentínába, ezután azonban a Möwe szénszállítója lett és Dohna az Amazonas torkolatának közelében lévő Maraca-szigetekhez küldte előre zsákmányszemélyzettel a fedélzetén.[5]
Már január 13-án elfogott egy újabb brit szénszállítót, a Cardiffból a Madeira szigetén lévőSt. Vincentbe tartó Dromonby-t. Ez 5500 t szenet szállított, de mivel az üzemanyagellátását megoldottnak vélte a Corbridge révén, Dohna ezt a hajót elsüllyesztette. Ugyanezen a napon az 5000 t vegyes árut szállító Authort és az 5500 t cukrot szállító Tradert is feltartóztatta és mindkettőt elsüllyesztette. Január 15-én a Peruból Angliába 4700 t kukoricát szállító Ariadne esett az áldozatául. A Madeira közelében elfogott hajót 26 fős legénységének átszállítása után lőgyakorlat célpontjaként süllyesztették el és mivel a rakománya nagy füsttel lángra kapott, egy torpedóval küldték gyorsan a tengerfenékre. A németek arról nem tudtak, hogy mindez a britek egyik közlekedési csomópontjául szolgáló és ezért általuk fokozottan ellenőrzött területen történt és emiatt az eljárásuk nagy veszéllyel járt.[6] Az Atlanti-óceán középső részén, amerre a Möwe ekkor tevékenykedett, a britek – a közép- és dél-amerikai illetve afrikai támaszpontjaik révén – összesen 19 cirkálóval és segédcirkálóval rendelkeztek.
A Möwe január 15-én fogta el az Appamot és még azelőtt sikerült megadásra késztetni, hogy az a 47 mm-es tatlövegét használhatta volna. A 3000 t darabáru mellett 36 549 font értékű aranyrudat is szállított, amit átszállítottak a Möwére. A 148 fős személyzete mellett 160 utas, 14 polgári fogoly (köztük 3 német nő is) és 8 német hadifogoly volt a fedélzetén. A britek között számos tiszt és katona mellett rajta utazott Sierra Leone korábbi kormányzója és Nigéria gyarmati titkára is.[7] Az Appam elfogásának napján a King Alfred cirkáló Madeirához közel, az Essex cirkáló a Kanári-szigeteknél járőrözött, a Möwe pedig a kettejük közötti résen haladt át a zsákmányszemélyzettel ellátott Appam mögött haladva, mely felderítést végzett számára.
Január 16-án este szólították fel megállásra a Clan McTavish teherhajót, mely a felszólításnak nem engedelmeskedve megpróbált elmenekülni. A rádión segítséget kérő hajó, a taton lévő 57 mm-es ágyújával tüzet is nyitott. A britek nem találtak, ellenben a tüzet viszonzó németek már a harmadik lövéssel találatot értek el. Öt találat után, melyek közül az egyik a fő gőzvezetéket találta el, a britek végül megadták magukat. A rövid összecsapásban a brit legénység 8 indiai tagja vesztette életét. A hajót ezután rövid úton elsüllyesztették.[8]
Bár a Clan McTavish segélykérő üzenetét vételezték brit hadihajókon, az nem került a dekódolásért felelős brit tiszthez és emiatt következmények nélkül maradt. Ekkor pedig két-három cirkáló is párórányira volt csak a helyszíntől.
Az Appamot Dohna január 17-én elbocsátotta, hogy az Egyesült Államokban internáltassa magát. A fedélzetén 121 brit személlyel indult el Newport News felé. 53 brit személy a Möwén maradt. 103 indiai fizetség ellenében a németek szolgálatába szegődött. Január 20-án az óceán közepén Dakar magasságában az Edinburgh vitorlás lett az újabb áldozata.[9]
Január utolsó napjaiban került sor a Corbridge-ról való szénvételezésre, melynek során a segédcirkáló egy hónapra elég üzemanyagot vételezett. Ezt követően a szénszállítót elsüllyesztették.[10] Dohna ezután a Fernando Noronha-szigetek és a Zöldfoki-szigetek között tervezett cirkálni, ami nagy veszélyeket rejtett magában, mivel az Appam épp ezekben a napokban kötött ki és a britek a Möwéről értesülve jelentősen megerősítették őrjárataikat a közép-atlanti térségben. Február 6-án a Buenos Airesbe 5300 t szenet szállító belga Luxembourgot fogta el és süllyesztette el. A február 6-án elfogott Flamenco egyik csónakja vízre tételekor felborult és egy embert nem sikerült kimenteni. A teherhajó előzőleg használni igyekezett a rádióját, mire a németek tüzet nyitottak rá és három lövedékük eltalálta.[11]
Február 8-án az esti órákban találkozott egy hajóval, mely a dán Herakleának adta ki magát. Mivel ilyen nevű dán hajó nem szerepelt a nyilvántartásban, a Möwe felé vette az irányt és a morzejelekkel újabb kérdéseket tett fel. Mivel ezekre érthetetlen válaszokat kapott, a németek megállásra szólították fel. Mikor a zsákmánylegénység csónakját vízre akarták tenni, a teherhajó ismét elindult. Figyelmeztető lövésekkel újra megállásra bírták és mint kiderült, valódi neve Westburn volt és 3800 t szenet szállított Cardiffból Buenos Airesbe. Még eközben tűnt fel délnyugati irányban egy újabb gőzhajó, melyet másnap tartóztattak fel. A Horace 4000 t nagy értékű árut, kukoricát, gabonát, alkoholt szállított. Mivel nem volt elegendő szene a Németország felé való útnak indításhoz, Dohna ezt is elsüllyesztette.
A Westburn zsákmánylegénysége azt a parancsot kapta, hogy vigyék a hajót Madeirára.[12] Badewitz révkalauz (később hadnagy) irányításával Tenerifére hajózott, ahol a Sutlej páncélos cirkáló jelenléte miatt a foglyok szabadon engedése után a legénysége elsüllyesztette. Badewitznek sikerül visszatérnie Németországba a kimentésére érkező U 53 tengeralattjáróval és a Möwe második atlanti útján is részt vett. A Westburn elengedése után a Möwe Afrika partjai felé vette az irányt és a Las Palmas és Dakar felé vezető útvonalak mentén cirkált.[13]
Február 15-én a segédcirkálón fogni tudták a naueni rádióadó híradását 2500 tmf távolságból. Ezen a napon a Möwe kedvezőtlen időjárási körülmények között hajózott és Dohna korvettkapitány a portyázás megszakítása mellett döntött, amit a következőképpen indokolt:
Az északi irányba való úthoz a hajó felépítményeit és csónakjait fehér színűre festették. A fekete oldalfalakkal így azt a benyomást keltette, hogy a Hall hajótársasághoz tartozik. Február 24-én a hazaút során a Bordeaux–New York útvonalon süllyesztették el az Észak-Amerika felé haladó francia Maroni gőzhajót 2000 t darabáruval.[14] Február 24-én kapták a hírt Nauentől, hogy Badewitz a Westburnnel megérkezett Tenerifére. Egy másnapi hír szerint Dohna grófot az I. osztályú Vaskereszttel tüntették ki, a legénység többi tagja számára pedig a II. osztályú Vaskereszt 50 példánya kerülhetett kiosztásra.
Másnap hajnalban fogták el a 4000 t árut szállító Saxon Prince-t, mely Észak-Amerikából tartott Manchesterbe és a szállítmányához fémáruk és lőgyapot is tartozott. A hajó csekély sebessége (9 csomó) miatt az értékes rakományt nem indították útnak Németország felé, hanem inkább elsüllyesztették.
Február 27-én a Möwét a New York–Bergen–Göteborg útvonalon közlekedő svéd Bia gőzhajónak álcázták. A kéményét sárgára festették, megváltoztatták a névfeliratot és semleges jelzéseket helyeztek el a hajó orrán és tatján. Dohna gróf eredetileg a Dánia-szoroson át próbált átjutni a brit blokádon, de a kazánoknál az előző napokban fellépő szivárgások miatt az Izland és Feröer közötti útvonal mellett döntött. Izlandtól február 29-én 100 tmf távolságra haladt el délre.[15]
A brit vonalakon való áttörésben nagy segítségükre volt, hogy előző nap egy brit kereskedelmi hajó sikeresen dekódolt rádiójelzése részleteket tartalmazott a blokád elhelyezkedéséről. Dohna gróf ezen információkat felhasználva választhatta ki a követendő útvonalát a norvég partokig és március 3-án Utsira közelében érkeztek meg a szárazföldhöz. A partoktól nagyobb távolságot tartva álltak déli irányra. Több brit hadihajó észlelése után március 4-én érkezett a Horns Rev világítótornyához.[16]
Előző napi kérésének megfelelően a Nyílt-tengeri Flotta biztosította az érkezését az I. csatahajóraj és az I. és IV. felderítőcsoport rombolókísérettel való kiküldésével. A flottaparancsnok rádión a következő üdvözletet küldte: „Büszkén és örömmel köszönti Önt szívélyesen a flotta.”
A Möwe a délután folyamán érkezett meg Wilhelmshavenbe 4 brit tiszttel, 29 brit haditengerésszel, 1 brit hajóskapitánnyal, 62 polgári fogollyal és 7 semleges országból származó személlyel. Március 5-én távirat érkezett Vilmos császártól:
Gróf Nikolaus zu Dohna-Schlodien korvettkapitánynak a jelentéstételekor a császár személyesen nyújtotta át a Pour le Mérite kitüntetést.[17]
A Möwe első útján az általa telepített aknamezők áldozatai is beleszámolva 62 590 BRT hajóteret és egy 16 350 t vízkiszorítású ellenséges hadihajót semmisített meg.[18]
A Möwét 1916. március 6. és május 6. között a Kaiserliche Werft wilhelmshaveni hajógyárában javították. Ekkor álcázásként a Vineta nevet kapta és a munkálatok végeztével a Vilmos-császár-csatornán a Balti-tengerre helyezték át.
1916. június 12-16. illetve július 25-29. között a Vineta név alatt két alkalommal portyázott a Kattegat és a Skagerrak vizein Kielből és Swinemündéből kiindulva. A második alkalommal elfogta a brit Eskimo gőzöst. A brit hajóra célzott lövéseket is leadott, melyek közül három eltalálta. A fedélzetén lévő 40 főből senki nem sérült meg. A helyszínre siető norvég Glimt torpedóromboló megállapította, hogy az elfogás a norvég felségvizeken kívül történt és ezután vihette magával zsákmányként Swinemündébe. Augusztus 20-23. közötti harmadik portyázása eseménytelenül telt.
A Möwe sikeres cirkálóútja hatására a következő télre Dohna grófot és hajóját ismét az Atlanti-óceánra küldték. Ezúttal az aknatelepítés nem tartozott a feladatai közé. Az utasítások szerint az amerikai és spanyol hajókkal különös óvatossággal kellett eljárjon, tevékenységének célpontja pedig az Észak-Amerika és a La Plata-vidék felől érkező élelmiszerszállítmányok voltak. A hadműveleti parancsban a kivitelezés módját Dohna grófra bízták, így hasonlóan az első útjához lényegében saját belátása szerint cselekedhetett.
A Möwe (Möwe II) kapott két újabb torpedóvető csövet és így már néggyel rendelkezett. Felszerelésekor fontolóra vették egy hidroplánnal való ellátását is, azonban ezt Dohna gróf a következő indokkal utasította vissza:
A Möwe 1916. október 14-től a kieli császári hajógyárban tartózkodott és novemberben többször kifutott gyakorlatozni, így a november 22-ei újabb kifutása nem volt feltűnő. A nyílt tengeren megállt és horgonyt vetve hozzáláttak az átfestésének és fekete színű lemezek felszerelésének, míg végül a svéd Marie Sverige gőzhajóvá nem tették hasonlatossá. Még hajnal előtt felszedte a horgonyt és a Kis-Bælten át folytatta az útját az Északi-tengerre.[20]
A norvég partok mentén haladva az U 58, az UC 29 és az UC 30 tengeralattjáróknak kellett volna biztosítaniuk az útját, de az időjárás a korlátolt látási viszonyaival olyannyira kedvező volt az áttöréshez, hogy a Möwe az egyeztetettnél nagyobb sebességre kapcsolva maga mögött hagyta a kijelölt találkozási pontot és az álcázáshoz rögzített bádoglemezek egy részét is leszerelték róla. Utsirához érve Izland keleti csücske felé vette az irányt. A gyenge látási viszonyok miatt Dohna gróf az Izlandtól délre való áttörés mellett döntött. Az erős ellenszélben kisebb károk érték hajóját.[21]
Az elfogott és dekódolt rádiójelekből kiderült, hogy két brit segédcirkáló november 27-én 08:00-kor pontosan hol és milyen megközelítéssel szándékozik találkozni Izlandtól délkeletre. Dohna ezt a találkozási pontot vette célba és éjfélkor haladt át itt, nyolc órával a brit segédcirkálók előtt, mikor azok még 80-90 tmf távolságra voltak innen. November 30-án a brit őrjáratok elhagyásával eltávolították a svéd hajóra utaló festést és egy francia hajónak álcázták.
Dohna előbb az Észak-Amerika–Anglia kereskedelmi útvonalakon tervezett portyázni és már december 1-én észleltek egy gőzhajót (a La Manche magasságában), amelyet másnap reggel megállásra szólítottak fel.[22] A brit Voltaire – mely előző cirkálóútja során kevés híján a Möwe áldozata lett – elsőre nem engedelmeskedett a felszólításnak és kezelői megjelentek a tatlövegénél. Többszöri figyelmeztető lövések leadása után a kezelők elhagyták a 12 cm-es löveget és a brit hajó megállt. A rakomány nélkül Liverpoolból New Yorkba tartó hajó legénysége nagyon rossz fizikai állapotban volt, bár a hajót ért találatok senkit nem sebesítettek meg közülük.[23] A Voltaire-t még aznap reggel elsüllyesztették, de nem várták meg míg teljesen elmerül, mert három füstfelhő is felbukkant, a Möwe pedig az egyik felé vette az irányt. Ez holland hajónak bizonyult, ezért a francia zászló alatt haladó németek nem ellenőrizték le. A kérdésére, hogy az elsüllyedt hajó legénységét kimentették-e, jobbnak tartották nem válaszolni.
Az éjszaka folyamán Lisszabonból leadott rádiójelzés az Atlanti-óceánon tengeralattjáró-veszélyre hívta fel a figyelmet. Dohna korvettkapitány észrevétele szerint ez rossz hatással volt a hajójának tevékenységére, mert a riasztás miatt a hajóforgalom elhagyta a megszokott útvonalakat, így nehezebbé vált a célpontok felkutatása.
December 3-án egy jelzések nélküli hajót állított meg, melyről kiderült, hogy a belga lakosságnak élelmiszert szállító Belgian Relief segélyszervezet Samland nevű hajója. A papírjai ellenőrzésekor kiderült, hogy a szabad hajózást engedélyező okmányon kifutási időpontként október 16. szerepelt. A hajó kapitánya szerint a hibára New Yorkban eredménytelenül igyekezett felhívni a német követség figyelmét. A hajó kilétének fel nem tüntetését azzal magyarázta, hogy a megfelelő jelzéseket minden este be szokta vetetni és csak hajnalban teteti ki ismét. A gyanakodó Dohna végül úgy döntött, nem süllyeszti el a hajót és a rádiókészüléke tönkretétele után szabadon engedte. A hadinaplójában feljegyezte, hogy a segélyszervezetet kötelezni kellene a megkülönböztető jelzések tartós feltüntetésére.[24]
A Samland megérkezésekor elsőként jelentette a német segédcirkálót és emiatt azonnal riasztást adtak ki az óceánon közlekedő hajók számára. Ennek ellenére a Möwe december 6-án újabb hajót, a Mount Temple-t tartóztatta fel és mivel az a tatlövegét felé irányozta, a németek tűz alá vették. Egy lövedék a kéményét, egy a csónakfedélzetét érte, mire a kezelői elhagyták a tatlöveget. A hajó megközelítését megnehezítette a zsákmányszemélyzet számára, hogy a gépkezelők is azonnal elhagyták a géptermet, így a hajó továbbra is mozgásban maradt jobb felé kanyarodásra állított kormánylapáttal. A főként élelmiszert szállító hajón 710 ló is helyet kapott. a 111 fős legénységéből 2 fő veszítette életét a találatoktól és 2 súlyosan megsebesült, egyikük hamarosan szintén elhunyt. A 75 mm-es löveg egyes részeit leszerelték mint bizonyítékokat a hajó felfegyverzettségéhez. Ezután a hajót elsüllyesztették.[25] Dohna gróf a Mount Temple sebesültjeinek ellátásával kapcsolatban a következő érdekességeket jegyezte fel:
Ennek az ellentettje: az angol orvos, aki a sebesülteket még odaát a fedélzeten kötötte be, tőlünk kért fizetséget a fáradozásaiért! Üzleti szempontból ez egész praktikus lehet, de a mi orvosaink szemszögéből nem érthető teljesen. Mindenesetre a kis incidens világos fényt vet az angol egészségügy állapotára.”[26]
December 8-án a Möwe előbb a Gibraltárba sózott halat szállító Duchess of Cornwall kis vitorlást, majd a vegyes rakománnyal (hadianyag, vas, olaj) ellátott King George-ot süllyesztette el. December 9-én a Baltimore-ból Liverpoolba tartó, 5500 t mezőgazdasági terményt és vörösrezet szállító Cambrian Bridge esett az áldozatául. Elfogásakor megpróbált SOS-jelzést a koordinátákat megadva leadni, de a Möwe tatlövegével leadott figyelmeztető lövés hatására ezzel felhagyott.
December 10-én a Georgic gőzöst fogták el a németek. A parancstovábbítás hibája miatt a figyelmeztető lövést a hajóra célzottan adták le és a lövedék a hajó kéményét találta el, használhatatlanná téve a rádióberendezését. Ezután a tatlövegénél megjelentek a lövegkezelők és harcképes állapotba igyekeztek hozni azt, de a Möwe egyik közvetlenül a tatnál vízbe csapódó lövedéke félresodorta őket, anélkül, hogy sebesülést okozott volna nekik. A Georgic ekkor megállt és vízre tette a mentőcsónakjait. Egy túlterhelt csónak egyik tartókötele elszakadt és a benne lévők a vízbe estek. A Möwe azonnal a bajbajutottak segítségére sietett és a Georgic-hoz közelebb érve az összes mentőcsónakját vízre tette. Egy embert leszámítva, aki már az eséskor megsérült és megfulladt, mindenkit épségben sikerült kimenteni a vízből. A hajó Philadelphiából Brest érintésével tartott volna Liverpoolba és összesen 9500 t rakományt szállított, közte 2650 t olajt, 46 autót és 1200 lovat.[27] A lassúnak ítélt süllyedését egy torpedóval gyorsították fel.
December 11-én reggel fogta el a Möwe a Yarrowdale brit gőzhajót, mely 5800 t nagy értékű hadifelszerelést szállított. Mivel még 30 napra elegendő szénkészlettel rendelkezett, Dohna gróf úgy döntött, Badewitz hadnagy vezetésével Németországba küldi az eddig elfogott hajókról foglyul ejtett 444 személlyel a fedélzetén. December 12-én a Möwe – még a Yarrowdale társaságában – a 7360 t szenet szállító Saint Theodore brit gőzöst fogta el és szénszállítóként maga mellé vette Robert Köhler hadnagy irányításával.[28] Így egy ideig a Möwe egy három hajóból álló kisebb rajt vezetett. Másnap 469 főt (104 semleges állambelit és 365 foglyot) hajóztak át a Yarrowdale-re a másik két hajóról. A Yarrowdale 11 arab tagja ellenben a Möwére került át, mert fizetség ellenében hajlandók voltak német szolgálatba állni.[29] A Yarrowdale hamarosan útnak indult Németország felé és két hét múlva, december 31-én sikeresen megérkezett Swinemündébe. Ezt a hajót szintén segédcirkálóvá alakították át és Leopard néven állították szolgálatba. Első útján – amire még a Möwé visszaérkezése előtt indult el – fennakadt a brit blokádon és két brit hadihajóval vívott tűzharc során teljes legénységével – benne Badewitz hadnaggyal – együtt odaveszett. (Lásd: 1917. március 16-ai ütközet.) A Yarrowdale-lel egyidőben a Saint Theodore is elvált a Möwétől.[30]
December 18-án a San Franciscóból Liverpoolba 7200 t rakományt, főként élelmiszert szállító Dramatist került elfogásra. A németek az elsüllyesztése előtt a felhasználható ellátmányt és a rádiókészüléket elhozták róla, utóbbit azért, hogy a Saint Theodore-t szereljék fel vele. A Dramatist legénységének 55 indiai tagja német szolgálatba állt. December 15. és 23. között a Dramatisten kívül más hajót a Möwe nem fogott el,[31] aminek az volt az oka, hogy a Samland december 7-én hírül adta az óceánon való jelenlétét. A britek és a franciák ennek hatására az amerikai és afrikai kikötőkben visszatartották a hajóikat, az úton lévők közül többet visszafordítottak. Az Atlanti-óceán északi részén négy keresési sávot (közte három transzatlantit) jelöltek ki a cirkálók számára, hogy ezeken haladva felkutassák a német segédcirkálót. A Fokvárosból Európa felé vezető fő kereskedelmi útvonalat pedig négy párhuzamos útvonalra osztották, melyek közül kettő az eredetitől nyugatra, kettő attól keletre húzódott és a hajóforgalmat ezeken egyenletesen osztották el, hogy kisebb legyen a hajók elfogásának esélye.[32]
Az óceán északi részén kijelölt keresési sávok azonban nem hozták meg a várt eredményt. A brit történetírást szerkesztő Corbett erről így írt:
December 24-én találkozott a Möwe ismét a Saint Theodore-ral és a következő napokban felszerelték az elkobzott rádióval és két 5 cm-es löveggel, hogy segédcirkálóként alkalmazhassák. Eközben december 26-án tűnt fel a Nantes francia bark 3350 t pétisóval a raktereiben London felé tartva. Elsüllyesztették. Az újonnan felszerelt és a rádiópróbákról visszatérő segédcirkálót ezután SMH Geier[m 4] névvel szolgálatba állították Friedrich Wolf sorhajóhadnagy parancsnoksága alatt. A Geier részletes parancsokkal, benne találkozási vonalakat és időpontokat kapott, majd a Möwétől különválva kezdte meg portyázásait. A britek közben a sikertelen keresési akciók alapján arra jutottak, hogy túl sok szenet fogyasztanak el a cirkálóik és a gépeiket is feleslegesen amortizálják, ezért december 30-tól erősen mérsékeltek a német segédcirkáló felkutatására tett erőfeszítéseket.[33]
December 31-én a Yarrowdale épségben megérkezett Németországba, amit még aznap Nauen tudatott is a Möwével. Dohna gróf a fedélzetre rendelte a legénységet és közölte Badewitz hadnagy – eddig titokban tartott – küldetésének sikerét.
Az újév első napjaiban a Möwe a Fernando Noronha-szigeteknél nagyon közel került a közelben lévő három cirkálóhoz, de szerencséjére nem találkozott össze velük. Január 2-án a francia Asniéres bark lett az áldozatuk, mely Bahia Blancából vitt volna 4000 t búzát Pauillac-ba.[34]
Január 5-én fogta el a Möwe a japán Hudson Maru teherhajót, mely az Egyesült Államokba szállított 5300 t, főként olajmagvakból és mangánércből álló rakományt. Mivel a rakomány nagy részét az Egyesült Államokba szállította és mert nem rendelkezett rádióval, Dohna gróf maga mellett tartotta, hogy később a foglyokat rá átszállítva engedhesse szabadon.
A gyér forgalmúvá vált fő útvonalon csak január 7-8-ika éjszakáján sikerült elfogni a következő áldozatot. A Santosból Londonba 6500 t kávét és kakaót szállító Radnorshire előbb megpróbálta lerázni üldözőjét és rádión segítséget próbált kérni, ezért figyelmeztető lövést is le kellett adni a feltartóztatásához. A teherhajó tatján rendelkezett egy 120 mm-es űrméretű ágyúval, de ezt nem használták. Még az éjszaka folyamán robbantással elsüllyesztették. A legénységéből 57 indiai a Möwén állt szolgálatba. A teherhajóról megszerzett iratokból a németek fontos információkat szereztek a brit óvintézkedésekről és a kijelölt új útvonalakról.[35]
Dohna a Radnorshire által használt útvonalon maradva január 9-én talált rá a brit haditengerészet szolgálatában álló Minieh brit szénszállítóra, mely épp előző nap látta el szénnel az Amethyst cirkálót. A titkos papírjait nem semmisítették meg, ami kiegészülve az erősen ittas és bőbeszédű kapitányától szerzett információkkal rendkívüli segítségnek bizonyult.
A várható brit nyomozás miatt a Möwe elhagyta a kereskedelmi vonalat, melyen a Radnorshire-t elfogta és a Geierrel egyeztetett találkozási hely felé vette az irányt. Január 10-én az 5950 t rizst Rangunból a Nyugat-Indiákra szállító Netherby Hall brit gőzhajó akadt az útjába.[36]
A Möwén a saját legénységén kívül ekkor már 338 fő tartózkodott, köztük 159 indiai akik fizetség ellenében főként a szénkészletek raktárak közötti elosztásában (a trimmelésben) segédkeztek. Január 12-én közülük 238 személyt (20 semlegest, 59 indiait és 159 más ellenséges országból valót) átszállítottak a Hudson Marura az élelmezésükhöz szükséges ellátmánnyal együtt. Dohna gróf azzal bocsátotta el a japán kapitányt, hogy Pernambucóba hajózzon, de január 16. előtt ne érjen oda. A német segédcirkáló jelenlétére figyelmeztető rádiójelzéseket éppen ezen a napon adták le. E napon éjfélkor találkozott a Möwe a Geierrel, mely december 31-én egyedüli áldozataként a cukrot szállító Jeant, egy kisméretű brit vitorlást süllyesztette el.[37]
A következő napokban a Möwe összesen 3100 t szenet vett át a Geierről. A munkálatok közben a legénység egyik tagja halálos balesetet szenvedett. Dohna gróf a Geiernek új hadműveleti területként a Horn-foktól Európa felé vezető útvonalat jelölte ki, míg ő a Möwével a Fokvárosból Európa felé vezetőn portyázott. Január 26-án a fokvárosi rádióadó a város előtti vizeken portyázó tengeralattjárókra figyelmeztetett. Valójában itt a Wolf segédcirkáló által telepített aknák okoztak riadalmat.[38]
Tíz napi eredménytelen cirkálás után Dohna arra a következtetésre jutott, hogy az útvonalakat megváltoztathatták és valószínűleg a fő kereskedelmi útvonal nem Afrika körül húzódhat, hanem a Szuezi-csatornán át vezet. Ezt támasztotta alá számára az is, hogy a korábban elfogott egyik hajó kapitánya szerint Dél-Afrikában nehézséget okozott a szén beszerzése. Ezen okok miatt a Möwével elhagyta a portyázási területet és a Geierrel meghatározott találkozási hely felé vette az útját. A két hajó február 11-én találkozott ismét és a Geier a Queenstownba 1600 t bálnaolajat és guanót szállító norvég Staut vitorlás megsemmisítését jelentette egyedüli eredményként. Mivel a nyílt tengeren való szénvételezéshez az időjárás nem kedvezett, a Brazíliához tartozó Trindade (Trinidad) szigethez hajóztak és a következő napokban annak szélárnyékos nyugati oldalánál lehorgonyozva rakodták át az üzemanyagot a Möwére.[39] A sziget keleti felén észlelt újépítésű barakkokból és rádióantennából a németek úgy vélték, hogy az amúgy lakatlan szigeten a britek állítottak fel megfigyelőállomást.
Február 14-én a Geiert elhasználódott gépei miatt robbantással elsüllyesztették és ezután a Möwe a dél-amerikai útvonalak mentén kezdte meg portyázását.
Másnap, február 15-én a 7650 t szenet Belfastból Rio de Janeiroba szállító, vadonatúj Brecknockshire-t fogta el. A hajó rendelkezett egy 12 cm-es tatlöveggel és rádiókészülékkel is. A 90 fős legénysége főként nagyon öreg férfiakból vagy 15 év körüli gyerekekből állt. A legénység és 200 kg szappan átszállítása után a hajót hamar elsüllyesztették és egy másik, még korábban észlelt, de lassabban haladó hajó után indultak és az éjszaka folyamán be is érték.[40]
A French Prince 6500 t mezőgazdasági terményt és húst szállított volna Le Havre-ba. Röviddel az elsüllyesztése után tűnt fel a délnek tartó brit Eddie gözhajó, mely 3134 t szenet szállított. Egy órával az elsüllyesztése után újabb két füstpamacs tűnt fel a láthatáron. Az egyik egy kisebb hajótól, míg a másik egy két magas árbóccal és két kéménnyel rendelkező hajótól származott. A Möwe megállva tartotta őket egy ideig szemmel, majd miután bizonyosnak vélte, hogy egy brit segédcirkálóról és kísérőjéről van szó, 09:30-kor megfordult és távolodni kezdett tőlük. A nagyobbik hajó a Möwe után indult és rövid üzeneteket váltott egy másik hajóval, mely azonban messze volt innen. A Möwe tartani tudta a távolságot és egy kisebb esőfüggönybe húzódott, amibe beérve irányát enyhén módosítva növelni tudta a távolságot. Az ezutániakat Dohna gróf a következőképpen írta le:
A németek meglátása szerint a segédcirkálón – az Edinburgh Castle-n – úgy vélhették, hogy míg az üldözött hajó látótávolságon kívülre került felállított egy harmadik árbócot és így álcázva magát próbálhatott elhaladni mellettük. A brit történetírás szerint az Edinburgh Castle a rossz állapotban lévő gépei és a hajótest aljának szennyezettsége miatt nem tudott gyorsabban haladni 14 csomónál és ezért nem érte be a Möwét.[41] Ugyanakkor a britek szerint a segédcirkálójuk a Hermione-ként megadott háromárbócos hajó ellenőrzését tudatos lépés volt és nem gondolták, hogy a német hajó így akarta volna álcázni magát és azt cáfolták, hogy lövés leadására eközben sor került volna. [m 5] Az éjszaka folyamán élénk rádióforgalom zajlott három brit hadihajó között illetve jelzéseket adtak le a kereskedelmi hajók számára is, amiből Dohna gróf arra következtetett, hogy az útvonaluk módosítását rendelték el és ezért nem látott esélyt a cirkálóháború eredményes folytatására ebben a térségben és emiatt az éjszaka folyamán keleti irányra állva távolodott el a partoktól. A nyolc 17 cm-es ágyúval felszerelt brit segédcirkálók elleni küzdelmet csak akkor vállalta volna fel, ha a meglepetés erejével tudhatott volna lecsapni.
Az Edinburgh Castle-el való találkozást követően február 16-24. között északnak haladva csak egy norvég vitorlást észlelt és az ellenőrzése után továbbengedte.[42]
Február 24-én hosszú idő után a Buenos Airesből Dakarba 4555 t búzát szállító és a brit admiralitás szolgálatában álló Katherine lett elsüllyesztve. A rosszabbodó látási viszonyok miatt Dohna gróf ezután északnyugati irányban, a vitorláshajók útvonala mentén haladt tovább. Közben befejezték a kazánok kitisztítását és javítását, melyeket a brit segédcirkálóval való találkozás erősen igénybe vett.
Március 4-én a Rhodanthe brit gőzös került elfogásra, mely a papírok szerint csak ballaszttal tartott Kubába. Az átvizsgálásakor azonban egy 47 mm-es ágyú is előkerült. A hajót robbantással süllyesztették el. Dohna ezután úgy döntött, rövidebb ideig a Nyugat-Indiák és a Földközi-tenger közötti útvonalon portyázik.[43] Március 8-án a brüggei adótorony jelzéseit vette, melyben a brit blokád vonalainak megerősítéséről adtak hírt. Ez az információ később jelentősen hozzájárult a sikeres hazatéréséhez.
Március 9-10-ike éjszakáján fogta el az Esmeraldast, egy a brit admiralitás szolgálatában álló teherhajót. Liverpoolból tartott Newport Newsba ballaszttal és fedélzetén két 72 mm-es löveg volt elhelyezve. Elsüllyesztésére robbantással került sor.[44] A délután rossz időjárási körülmények között vett üldözőbe egy teherhajót, mely a tatján rendelkezett egy löveggel. A németek 16:10-kor adtak le figyelmeztető lövést, ami után a kezelői igyekeztek üzembe helyezni a löveget. Ezt látva a németek 2200 m távolságból célzott tüzet nyitottak és a hajó közepén elért több találat után a tatra helyezték át a tüzüket. Az első kezelőket egy közelben becsapódó gránát a löveg elhagyására késztette, a helyettük érkezőket pedig egy találat füstje borította be és ez késztette őket a löveg feladására. 16:30-ra ezzel az ellenséges hajó harcképtelenné lett téve. A Möwe összesen 35 darab 15 cm-es és 23 darab 10,5 cm-es gránátot lőtt el, ebből 25 talált. A britek ugyanakkor 3 találatot értek el. Az összecsapás végére a tatjánál már erősen megsüllyedt hajó 17:17-kor merült el. A tűzharcban a Möwe a következő károkat szenvedte el:
A Möwe a második elszenvedett találat után három torpedót is kilőtt, melyek azonban a britek kitérő manővere miatt nem találtak célt. A célzást a saját hajó kanyarodása és az erős hullámok mellett a pánikba esett és a mentőcsónakok felé igyekvő indiaiak is nehezítették.[46]
A Möwe embervesztesége 2 halott, 5 súlyos és 2 könnyű sérült volt a német legénység körében. Az indiaiak közül 27 fő szenvedett súlyosabb és 16 könnyebb égési sérüléseket. A brit hajó kapitánya és legénységének öt tagja veszett oda a tűzharcban, a 67 hajótörött közül kilenc sérülten került át a Möwére.
A német segédcirkáló helyzete azonban kritikus volt, mivel az éjszaka folyamán a raktártűz egy ideig még tovább tudott terjedni, a lőszerraktárak pedig csak fából készült oldalfalakkal voltak ellátva. A lángok teljes elfojtása két napi megfeszített munkát igényelt.
Dohna gróf megállapítása szerint a Möwééhez hasonló felszereltség már nem volt megfelelő az Atlanti-óceánon való kereskedelmi harc folytatásához, mivel a britek a hajóikat közepes kaliberű ágyúkkal szerelték fel és hajlamosak voltak minden esetben ellenállást tanúsítani.[47] Véleménye szerint segédcirkálók erősebb robbanóerejű gránátokat kellett kapjanak, mivel bár az Otaki által elszenvedett 25 találat nagy része annak tatlövege közelét érte, mégis csak sokára lehetett azt elnémítani. Emellett szerkezetileg a normál kereskedelmi hajókénál erősebb tagoltságúnak kellett lennie, minél kevesebb faanyag felhasználásával.
A Möwe következő áldozata március 13-án a Demerton gőzös lett, egy szintén az admiralitás szolgálatában álló hajó. A figyelmeztető lövés után a 72 mm-es űrméretű tatlövegét ennek is igyekeztek működésbe hozni, de két sortűzzel ezt sikerült megakadályozni. A faanyagot szállító hajón úgy végezték el a robbantásokat, hogy az felboruljon. Így ha a faszállítmány miatt nem is süllyedt el sokáig, legalább nehezebben észrevehető maradt.
Március 14-én egy nyugati irányba tartó gőzhajót, a brit Governort észlelték, tatján egy házszerű felépítménnyel, ami nyilvánvalóan a lövegét rejtette. Miután a megállásra való felszólításra és a figyelmeztető lövésre meneküléssel reagált és embereket lehetett látni amint a tatja irányába rohannak, 1500 m távolságból célzott tüzet nyitottak rá. Számos találat elszenvedése után végül megállt. A lövegét még azelőtt találat érte, hogy lövést leadhattak volna vele és két kezelője életét vesztette. A Governor szintén a brit admiralitás szolgálatában állt.[48] 45 túlélőjét, közte 5 súlyos és 7 könnyebb sérültet a Möwe a fedélzetére vette. Két súlyos sérült másnap elhunyt. A brit hajón fellelt, a Möwét viszonylagos pontossággal ábrázoló rajzok miatt a németek jelentősen módosították a hajójuk kinézetét különböző álfelépítmények barkácsolásával és a mentőcsónakok áthelyezésével.
Miután északnak tartva a Möwe elhagyta az utolsó transzatlanti kereskedelmi útvonalakat is és az élelmiszerkészletei a jelentős számú fogoly miatt csak három hétre volt elegendő, Dohna felkészítette hajóját a brit blokádrendszer újabb, immár negyedik alkalommal való áttörésére. Az áttörést Izlandtól délre tervezte végrehajtani elkerülendő, hogy a Dánia-szorosban a jég fogságába kerüljön. Március 17-én ért a Möwe arra a pontra, ahol keleti irányra kellett állnia és a legnagyobb sebességgel haladva minél előbb átjutnia a brit blokád vonalain. Az ellenséges hajók rádióforgalmának megfigyelése alapján ezek pont úgy húzodtak, ahogy azt a naueni rádióadó előzőleg közölte velük.[49]
Az áttörést segítették a mérsékelt látási viszonyok (15 tmf) és a közepes erősségű hátszél, így 13-14 csomós sebességgel haladhattak a norvég partok felé. Másnap módosítottak a hajó festésén és holland felségjelzéssel, Java-Amsterdam név alatt haladtak tovább. Március 20-án értek Utsira magasságába és itt délnek kanyarodva, a norvég felségvizektől nagyobb távolságot tartva hajóztak a Skagerrak felé. A délután folyamán rádióüzenetben értesítették a flottaparancsnokot az érkezésről. A flottaparancsnok, Reinhard Scheer tengernagy válasza így hangzott:
Március 21-én éjjel a holland álcát eltávolították a Möwéről és másnap – négy hónapnyi távollét után – megérkezett Kielbe, fedélzetén 404 fogollyal, 89 semleges államból származó polgárral, 100 indiaival. A cirkálóút során (a Geierrel együtt) 21 gőzhajót és 5 vitorlást semmisített meg összesen 119 600 BRT hajótérrel. Eközben 1 altisztje és 5 fűtője veszítette életét, egy ember súlyos, egy másik könnyebb sérüléseket szenvedett. A 120 nap alatt 27 064 tmf távolságot tett meg 4431 t szén felhasználásával.[51]
Vilmos császár a következő üdvözlő táviratot küldte Dohna grófnak a megérkezése után:
A Möwe két nagy cirkálóútja nagyszerű témát szolgáltatott a német háborús propaganda számára. A Graf Dohna und seine Möwe (Dohna gróf és Möwéje) című dokumentumfilm az első világháború legsikeresebb német propagandafilmje lett. Bár az eredeti filmfelvétel elveszett, a fennmaradt képkockáit gyakran használják fel az első világháborúval foglalkozó dokumentációk elkészítéséhez. Dohna gróf könyvei még a háború alatt több nyelven megjelentek, így magyarul is A „Möwe” kalandjai (1916) illetve A diadalmas Möwe második útja címmel. Utóbbi előszavában a szerző a következő szavakkal köszönti a magyar olvasót:
A második atlanti cirkálóútjáról való visszaérkezése után a Möwe a Sperrbrecher 10 megjelölést kapta és a háború végéig a Balti-tengeren teljesített szolgálatot. 1918-ban Ostsee névvel aknarakóként használták. 1920-ban hadizsákmányként Nagy-Britannia kapta meg és ezután a londoni Elders and Fyffes hajózási társaság Greenbrier névvel üzemeltette.
1933-ban a nordenhami Deutsche Seeverkehrs-A.G. „Midgard“ vette meg és Oldenburg névvel állította szolgálatba. A második világháborúban Németország és Norvégia között végzett áruszállítást. 1945. április 7-én a Sogne-fjordban lévő Vadheimnél horgonyozva érte légitámadás brit, ausztrál és új-zélandi Bristol Beaufighterek részéről. A gépágyúkkal és rakétákkal célba vett hajó kigyulladt, majd elsüllyedt.[54] Később szárnyra kaptak olyan híresztelések, miszerint a roncsát 1953-ban kiemelték és szétbontották, de valójában még mindig elsüllyedésének helyén található.[55]
A hajó maradványai jelenleg a 61° 12' 29" Észak, 5° 49' 02" Kelet koordinátán nyugszanak. A hajó feljebb lévő orra 28 m, a tatja 80 m mélyen van a vízfelszín alatt. A hajótest 110 fokra a jobb oldalára van dőlve és a búvárok számára merülhető. A 2017-ben a hajótest és a felépítmények jó állapotban voltak. A roncs különleges ismertetőjele a kb. 75 m mélységben lévő hajócsavarja és kormánylapátja.
1915. november – 1917. március | gróf Nikolaus Graf zu Dohna-Schlodien korvettkapitány |
1917. március – december | Wolf sorhajóhadnagy |
1918. január – november | Julius Lauterbach sorhajóhadnagy |
A portyázásai során a Möwe összesen 40 kereskedelmi hajót süllyesztett el összesen mintegy 180 000 BRT hajótérrel. Ezenfelül az általa teleptett aknák három kereskedelmi hajó mellett egy hadihajóval is végeztek. Ezen eredmények által a Möwe számít a világháborúk legeredményesebb segédcirkálójának.
Elfogás dátuma | Hajónév | Típus | Nemzetiség | Hajótér (BRT) | Sorsa |
---|---|---|---|---|---|
1916. 01. 11. | Corbridge | teherhajó | ![]() | 3,687 | elsüllyesztve 1916. 01. 30. |
1916. 01. 11. | Farringford | teherhajó | ![]() | 3,146 | elsüllyesztve |
1916. 01. 13. | Dromonby | teherhajó | ![]() | 3,627 | elsüllyesztve |
1916. 01. 13. | Author | teherhajó | ![]() | 3,496 | elsüllyesztve |
1916. 01. 13. | Trader | teherhajó | ![]() | 3,608 | elsüllyesztve |
1916. 01. 15. | Ariadne | teherhajó | ![]() | 3,035 | elsüllyesztve |
1916. 01. 15. | Appam | teherhajó | ![]() | 7,781 | elengedve 1916. 01. 17.; USA-ban hadilobogó alatt kiköt[57] |
1916. 01. 16. | Clan McTavish | teherhajó | ![]() | 5,816 | harcban elsüllyesztve |
1916. 01. 20. | Edinburgh | vitorlás | ![]() | 1,473 | elsüllyesztve |
1916. 02. 04. | Luxembourg | teherhajó | ![]() | 4,322 | elsüllyesztve |
1916. 02. 06. | Flamenco | teherhajó | ![]() | 4,540 | elsüllyesztve |
1916. 02. 08. | Westburn | teherhajó | ![]() | 3,300 | visszatartva; Santa Cruz de Tenerife felé elbocsátva (1916. 02. 09.) |
1916. 02. 09. | Horace | teherhajó | ![]() | 3,109 | elsüllyesztve |
1916. 02. 24. | Maroni | teherhajó | ![]() | 3,109 | elsüllyesztve |
1916. 02. 25. | Saxon Prince | teherhajó | ![]() | 3,471 | elsüllyesztve |
Elfogás dátuma | Hajónév | Típus | Nemzetiség | Hajótér (BRT) | Helyszín |
---|---|---|---|---|---|
1916. 01. 06. | King Edward VII | pre-dreadnought csatahajó | ![]() | 16,350 t vízkiszorítás | Skócia |
1916. 01. 13. | Bayo | teherhajó | ![]() | 2,776 | Gironde |
1916. 01. 13. | Belgica | teherhajó | ![]() | 2,068 | Gironde |
1916. 02. 22. | Duckbridge | teherhajó | ![]() | 1,491 | Skócia |
Elfogás dátuma | Hajónév | Típus | Nemzetiség | Hajótér (BRT) | Sorsa |
---|---|---|---|---|---|
1916. 07. 27. | Eskimo | teherhajó | ![]() | 3,326 | zsákmányul ejtve |
Elfogás dátuma | Hajónév | Típus | Nemzetiség | Hajótér (BRT) | Sorsa |
---|---|---|---|---|---|
1916. 12. 12. | Voltaire | teherhajó | ![]() | 8,618 | elsüllyesztve |
1916. 12. 04. | Hallbjørg | teherhajó | ![]() | 2,586 | elsüllyesztve |
1916. 12. 06. | Mount Temple | teherhajó | ![]() | 9,792 | elsüllyesztve |
1916. 12. 08. | Duchess of Cornwall | vitorlás | ![]() | 152 | elsüllyesztve |
1916. 12. 08. | King George | teherhajó | ![]() | 3,852 | elsüllyesztve |
1916. 12. 09. | Cambrian Range | teherhajó | ![]() | 4,235 | elsüllyesztve |
1916. 12. 10. | Georgic | teherhajó | ![]() | 10,077 | elsüllyesztve |
1916. 12. 11. | Yarrowdale | teherhajó | ![]() | 4,652 | zsákmányként Swinemündébe küldve; segédcirkálóvá átalakítva (Leopard) |
1916. 12. 12. | Saint Theodore | teherhajó | ![]() | 4,992 | átmenetileg Geier névvel segédcirkálóként alkalmazva; elsüllyesztve 1917. 02. 14. |
1916. 12. 18. | Dramatist | teherhajó | ![]() | 5,415 | elsüllyesztve |
1916. 12. 26. | Nantes | vitorlás | ![]() | 2,679 | elsüllyesztve |
1917. 01. 02. | Asnieres | vitorlás | ![]() | 3,103 | elsüllyesztve |
1917. 01. 05. | Hudson Maru | teherhajó | ![]() | 3,798 | elengedve |
1917. 01. 07. | Radnorshire | teherhajó | ![]() | 4,310 | elsüllyesztve |
1917. 01. 09. | Minteh | teherhajó | ![]() | 2,890 | elsüllyesztve |
1917. 01. 10. | Netherby Hall | teherhajó | ![]() | 4,461 | elsüllyesztve |
1917. 02. 15. | Brecknockshire | teherhajó | ![]() | 8,423 | elsüllyesztve |
1917. 02. 16. | French Prince | teherhajó | ![]() | 4,766 | elsüllyesztve |
1917. 02. 16. | Eddie | teherhajó | ![]() | 2,652 | elsüllyesztve |
1917. 02. 24. | Katherine | teherhajó | ![]() | 2,926 | elsüllyesztve |
1917. 03. 04. | Rhodanthe | teherhajó | ![]() | 3,061 | elsüllyesztve |
1917. 03. 10. | Esmeraldas | teherhajó | ![]() | 4,678 | elsüllyesztve |
1917. 03. 10. | Otaki | teherhajó | ![]() | 9,575 | harcban elsüllyesztve |
1917. 03. 13. | Demeterton | teherhajó | ![]() | 6,048 | elsüllyesztve |
1917. 03. 14. | Governor | teherhajó | ![]() | 5,524 | elsüllyesztve |
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.