Az R–39 (NATO-kódja: SS–N–20 Sturgeon, GRAU-kódja: 3M65) szovjet-orosz szilárd hajtóanyagú, tengeralattjáró-fedélzeti interkontinentális ballisztikus rakéta, mely a szovjet, majd orosz Akula-osztályú (NATO-kódja: Typhoon) ballisztikusrakéta-hordozó atomtengeralattjárókon állt szolgálatban 1984–2004 között a D–19 rakétarendszer részeként. A fegyverzetkorlátozási szerződésekben RSZM–52 jelzéssel szerepel.
R–39 | |
![]() | |
R–39 rakéta makettje Bijszkben kiállítva | |
NATO-kód | SS–N–20 Sturgeon |
GRAU-kód | 3M65, 3M20, 3R65 |
Egyéb elnevezés | RSZM–52, Rif–Ma |
Funkció | Tengeralattjáróról indítható ballisztikus rakéta (SLBM) |
Gyártó | Zlatouszti gépgyár |
Tervező | Makajev-tervezőiroda |
Rendszeresítők | ![]() ![]() |
Szolgálatba állítás | 1984 |
Irányítás | asztroinerciális önirányítás[1] |
Robbanótöltet | 6-10, egyenként 100 kilotonnás MIRV fej[1][2] |
Méret- és tömegadatok | |
Hossz | 3M65: 16 m |
Törzsátmérő | 3M65: 0,0024 m |
Szerkezeti tömeg | közvetlenül indítás után leválik 6 t; első lépcső: 52,8 t:[2] 90 000 kg |
Repülési jellemzők | |
Hatótávolság | 8250 km[2] |
CEP | 500 - 900 m[2] |
Fokozatok | |
Fokozatok száma | 3 |
Első fokozat | |
Típusa | R–39–1, 15D305[1] |
Oxidálóanyaga | Ammónium-perklorát |
Tolóereje | 2 060 000 kN[1] |
Második fokozat | |
Típusa | R-39–2, Grom–2[1] |
Tüzelőanyaga | Aszimmetrikus dimetil-hidrazin[1] |
Oxidálóanyaga | Nitrogén-tetroxid[1] |
Harmadik fokozat | |
Típusa | R–39–3, Rif–3[1] |
Tüzelőanyaga | Aszimmetrikus dimetil-hidrazin[1] |
Oxidálóanyaga | Nitrogén-tetroxid[1] |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz R–39 témájú médiaállományokat. |
![Thumb](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/SLBM_Comparison.jpg/640px-SLBM_Comparison.jpg)
Az R–39 volt a szovjet haditengerészet egyetlen szilárd hajtóanyagú, nagyobb számban is hadrendbe állított rakétája. A másik, szintén szilárd hajtóanyagú R–31-et (SS–N–17 Snipe) csupán egyetlenegy Yankee II osztályú tengeralattjáróra rendszeresítették. Az R–31-et rövid hatótávolsága miatt nem lehetett a védett, szovjet felségvizekről az USA ellen bevetni, ezért több tengeralattjáróra már nem telepítették.[3]
Az R–39-et 1971-től a Makejev-tervezőirodában fejlesztették ki és a Zlatouszti Gépgyárban gyártották, de az első fokozat az ukrajnai Juzsmas (ma: Pivdenmas) gépgyárban készült. Első, sikertelen indítására 1980 januárjában került sor (egyes források szerint 1979-ben). Az első sikeres indításról 1981-ben számoltak be, négy merülési indításra 1982 októberében került sor. A rakétarendszert 1983-ban üzemképesnek nyilvánították, 1984-től rendszeresítették az Akula-osztály egységein, tengeralattjáróként 20 rakétával. Alkalmazásának csúcspontján az Akula-osztály hat hajóján összesen 120 rakéta állt szolgálatban 1200 robbanófejjel.[2]
Az R–39-ről közvetlenül indítása után leválik egy közel hat tonnás gallér, amely a rakétaindító csőben felgyülemlett kivetési gáz elszökését akadályozta meg, valamint az indítást megelőzően lengéscsillapítóként is funkcionál. A rakétarendszert úgy tervezték, hogy a rakétát egy gázgenerátor által fejlesztett nagynyomású gáz vesse ki a silóból, hiszen a rakétahordozó Typhoont az északi sarkvidék jégpáncélja alatti rejtőzködésre tervezték. Mivel így a vízfelszín jégmentességét nem lehetett biztosíani, a rakétát a víz alól ilyen körülmények között nem lehetett indítani. Ilyenkor a Typhoon áttöri a jégpáncélt, és a felszínről indítja a rakétát.[4]
A START I és II egyezmények szerint 1996-ban megkezdődött az R–39 rakéták megsemmisítése. Karbantartási nehézségek miatt a rakétahordozó Typhoon-osztályt is megkezdték a hadrendből kivonni. Az R–39 utódjának szánt R–39UTTH[5] (SS–N–28) program beindulása miatt az R–39 gyártását befejezték, ám az R–39UTTH programot 1997-ben kísérleti kudarcok miatt, idő előtt leállították. A Typhoonok így a tervezési időtartamot meghaladó korú, egymás után kivonásra kerülő rakétákkal teljesítettek szolgálatot. 2004 májusában a TK–20 Szeversztal fedélzetén húsz helyett már csak tíz R–39 rakéta volt, a típus utolsó példányai. A másik két megmaradt Typhoon közül a TK–208 Dmitrij Donszkojt az R–30 Bulava új generációs SLBM fejlesztéséhez alakították át. A TK–17 Arhangelszk fedélzetén 2004 májusában már nem voltak R–39 rakáták, feltehetőleg ezt a példányt is Bulava rakéták hordozására fogják átalakítani.[4]
Wikiwand in your browser!
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.