kínai császár From Wikipedia, the free encyclopedia
Csin Si Huang-ti ( ) (kínai írással: 秦始皇帝; i. e. 259 – i. e. 210) Kína első császára, a Csin ( )-dinasztia alapítója.[1]
Csin Si Huang-ti ( ) 秦始皇帝 | |
![]() | |
19. századi ábrázolás | |
Csin ( ) királya | |
Uralkodási ideje | |
i. e. 247 – i. e. 221 | |
Elődje | Csuang-hsziang ( ) |
Utódja | nem volt |
Kína császára | |
Uralkodási ideje | |
i. e. 221 – i. e. 210 | |
Örököse | Fu-szu ( ) |
Elődje | nem volt |
Utódja | Csin Er Si Huang-ti ( ) |
Életrajzi adatok | |
Uralkodóház | Csin-dinasztia |
Gyermekkori név | Csao Cseng ( )/Jing Cseng ( ) |
Született | i. e. 259 Hantan |
Elhunyt | i. e. 210 (50 évesen) Guangzong County |
Nyughelye | Li-hegy (30km-re Hszian ( ) városától) |
Édesapja | Csuang-hsziang ( ) |
Édesanyja | Csao Csi ( ) |
Testvére(i) |
|
Gyermekei | Fu-szu ( ), Hu-haj ( ), Kao ( ), Csianglü ( ) |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Csin Si Huang-ti ( ) 秦始皇帝 témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Csao Cseng ( ) (vagy Jing Cseng ( )) néven született Csin ( ) állam trónörököse, Ji-zsen ( ) herceg (aki akkor az egyik szomszédos királyság udvarában élt túszként) és felesége, egy volt táncosnő gyerekeként. Apja korán meghalt, és Cseng i. e. 247-ben 13 évesen került Csin trónjára. Míg kiskorú volt, Lü Pu-vej ( ) kancellár (anyja korábbi gazdája) kormányzott helyette. Nagykorúvá válásakor anyja szeretője, Lao Aj ( ) államcsínyt kísérelt meg ellene, de nem járt sikerrel. Csin királyaként sorra hódította meg a hadakozó fejedelemségek korának többi államát és i. e. 221-re, 38 éves korára egyesítette Kínát, amelynek első császárává kiáltotta ki magát. Uralkodása alatt a kínai állam nagy mértékben terjeszkedett dél és észak felé egyaránt.
Kancellárja, Li Sze ( ) segítségével legista elvek alapján rendezte be államát. Nagyszabású belpolitikai és gazdasági reformokat hajtott végre, egységesítette a pénzrendszert, az írást és a mértékegységeket. Az ország északi határán a már meglévő erődrendszerek összekötésével kialakította a Nagy Fal első változatát. Számos új utat és csatornát építtetett. Az utókor zsarnoknak tartotta, mert könyörtelenül leszámolt a reformjait nem követőkkel. Betiltott az irodalmi és költészeti tartalmú könyveket, azt a több száz tudóst, akiknél ilyeneket találtak, állítólag élve eltemettette. Rettegett a haláltól, megszállottan kereste az örök élet elixírjét. Város méretű mauzóleumát több ezer, agyagból készült, élethű katonaszobor hadseregével őriztette.
A klasszikus konfuciánus történetírás megalomán zsarnokként tekintett rá. A 20. században sokat változott a megítélése, inkább országegyesítő, reformokat bevezető uralkodóként tekintenek rá, bár alakja átpolitizált, ideológiailag erősen befolyásolt.
A mai kínai források Csin Si Huang-ti ( ) eredeti születési nevét általában Jing Cseng ( )-ként adják meg, ahol a Jing ( ) (嬴) a vezetéknév, a Cseng ( ) (政) pedig a személynév. A korabeli Kínában azonban mások voltak a névadási szokások; a hozzá hasonló arisztokratáknak két vezetéknevük volt: egy családnév (姓, hszing ( ), amely egy híres ősre visszavezethető nagyobb dinasztiát jelentett; valamint ezen belül egy nemzetségnév (氏, si ( )), amely többnyire egy földbirtokra vagy címre utalt. A korabeli történetírók, mint Sze-ma Csien ( ) a nemzetségnevet és a személynevet adták meg, ami ebben az esetben Csao Cseng ( ) volt.[2] Azonban, mivel a mai kínai vezetéknevek (bár többnyire nemzetségnevekből származnak) ugyanazokat az írásjeleket használják, mint a régi családnevek, a mai kínai források inkább a Jing Cseng ( ) nevet adják meg,[2] a császár családnevét (Jing ( )) használva.
Csin ( ) állam uralkodói Huj-ven ( )től (i. e. 325) kezdődően a király (王, vang ( )) címet használták.[3] Címe egyenrangú volt az ősi Sang ( ) és Csou ( )-dinasztiák uralkodóiéval (utóbbi dinasztia utolsó tagjának – formális – uralmát éppen Cseng ( ) nagyapja, Csao-hsziang ( ) döntötte meg i. e. 256-ban)
Mikor i. e. 221-ben Csi ( ) államot is annektálta, Cseng újraegyesítette a korábbi Csou ( ) állam által uralt valamennyi területet. Ahelyett azonban, hogy megtartotta volna korábbi királyi rangját,[4] új címet kreált magának, a huang-ti ( )t (császár). Ez a rang két korábbi címet egyesített, a ősi, mitikus három fenségét (三皇, Szan Huang ( )) és öt császárét (五帝, Vu Ti ( )).[5], valamint utalt a mondabeli Sárga Császárra is, melynek kultusza igen népszerű volt a hadakozó fejedelemségek korában.[6]. Cseng ( ) uralkodói névként a Si Huang-ti ( )t választotta[7] ami egyszerűen Első Császárt jelent. Elképzelése az volt, hogy utódai majd a Második Császár, Harmadik Császár, stb. neveket fogják majd felvenni, de ez a rendszer csak közvetlen utódja, Er Si Huang-ti (jelentése Második Császár) esetében működött.[8] A cím erős vallásos áthallásai miatt egyes sinológusok a huang-ti ( ) címet inkább istencsászárként (thearkhosz) fordítják.[9]
Az Első Császár még Si Huang-ti ( ) formában használta uralkodói nevét, de utódjának öngyilkossága és a Han-dinasztia uralomra jutása után neve elé illesztették dinasztiájának nevét is, így lett Csin Si Huang-ti ( ):
Már Sze-ma Csien ( ) korában is szokás volt a császár nevét Csin Si Huang ( )-ra rövidíteni.[14]
Császárrá válás után korábbi személynevét a Cseng ( )et (政 és később talán a hasonlóan hangzó 正 is) mások nem használhatták.[15] Ugyancsak tabuvá vált apja személyneve, a Csu ( ) államra hivatkozó Ce-csu ( ) (子楚) is.[15] Az Első Császár kisajátította a 朕 első számú személyes névmást is, a továbbiakban ezt csak ő használhatta.[16] I. e. 212-től nevébe felvette a "halhatatlan" jelzőt.[4]
A Han-dinasztia idején élt Sze-ma Csien ( ) által írt A történetíró feljegyzései alapján az Első Császár Ji-zsen ( ), Csin ( ) állambeli herceg (akiből később Csuang-hsziang ( ) néven az állam királya lett) első fiaként látta meg a napvilágot. A herceg ekkor Csao ( ) királyának udvarában élt, ahol túszként tartották a két állam közti békeszerződés biztosítékaként.[10][17] Ji-zsen ( ) herceg első látásra beleszeretett egy gazdag Vej ( )-beli kereskedő, Lü Pu-vej ( ) ágyasába. A kereskedő beleegyezett, hogy feleségül vegye a lányt, aki királynéként a Csao Csi ( ) nevet vette fel, országa után. A leendő császár a Csao Cseng ( ) nevet kapta: a Cseng ( ) születésének hónapjából, a kínai holdnaptár első hónapjából (cseng-jüe ( )) származik;[17] a Csao ( ) pedig apja nemzetségneve volt és nem volt köze sem anyja, sem pedig születési országának nevéhez.[18] Lü Pu-vej ( ) a herceg barátja maradt, és intrikáival hozzájárult trónra kerüléséhez i. e. 250-ben.[19]
A történetíró feljegyzései azonban azt is állítja, hogy Csao Cseng ( ) nem Ji-zsen ( ) fia volt, hanem a kereskedő Lü Pu-vej ( )é.[20] Eszerint amikor a kereskedő bemutatta a táncosnőt a hercegnek, az már tőle volt terhes és a gyerek szokatlanul hosszú terhességi idő után született.[20] A Lü Pu-vej ( ) krónikája alapján a leendő császár Handan városában született i. e. 259-ben, Csao-hsziang ( ) Csin ( )-béli király uralkodásának 48. évének első hónapjában.[21]
Az Első Császár törvénytelen származása általánosan ismert volt a későbbi évszázadok során, és egyike volt azoknak a kritikáknak, amelyekkel az utókor illette személyét.[10] A mai történészek egy része azonban kétségbe vonja az állítást és úgy vélik, hogy a szóban forgó, "szokatlanul hosszú terhességről" szóló mondatot később szúrták be a krónikába, hogy befeketítsék a zsarnoknak tartott császárt és hangsúlyozzák uralkodásának illegitim voltát.[22] Egy kereskedőt tenni meg a császár tényleges apjának különösen megalázónak számított, mert későbbi a konfuciánus társadalom a kereskedőket tartott a legkevésbé hasznos, legalacsonyabbrendű foglalkozási ágnak.[23]
Csuang-hsziang ( ) király i. e. 246-ban, mindössze három évnyi uralkodás után meghalt és 13 éves fia követte a trónon.[24] Kiskorú lévén, a közben kancellárrá emelkedett Lü Pu-vej ( ) régensként kormányozta helyette a szomszédos országokkal gyakran hadakozó Csin ( ) államot.[10] Csao Cseng ( )nek csak kilenc évvel később, i. e. 235-ben sikerült teljesen kézbe kerítenie a kormányzást, amikor Lü Pu-vej ( )t száműzte az anyjával kapcsolatos botrány miatt.[25][26]
Csao Cseng ( )nek volt volt egy törvényes féltestvére, Csao Cseng-csiao ( ), aki apja egyik ágyasától született.[27] Mikor apjuk meghalt, Cseng-csiao ( ) fellázadt és átállt Csao ( ) államhoz. Megmaradt követőit és családjukat Csao Cseng ( ) kivégeztette.[28]
Lü Pu-vej ( ) viszonyt folytatott az özvegy királynéval, Csao Csi ( )vel. Idővel aggódni kezdett, hogy a kiskorú király tudomást szerez az ügyről, ezért felhagyott a királyné látogatásával, de szerzett neki maga helyett egy megfelelő külső adottságokkal rendelkező helyettest, Lao Aj ( )t, akit eunuchnak álcázva becsempészett szolgálói közé.[29] Lao Aj ( ) az évek során két gyermeket is nemzett Csao Csi ( )nek, nemesi címet kapott és elhalmozták ajándékokkal.[29] Részegen azzal dicsekedett, hogy ő az ifjú király mostohaapja, később pedig államcsínyt szervezett, hogy Cseng ( ) királyt egyik, titokban tartott fiával váltsa fel.[29] I. e. 238-ban, amikor a király vidékre utazott, Lao Aj ( ) megszerezte a királyné pecsétjét és mozgósította a hadsereget, hogy átvegye a hatalmat. Cseng ( ) király ennek hallatán utasította Lü Pu-vej ( )t, hogy küldje csapatait a felkelők ellen. A csatában több száz lázadót megöltek, de Lao Aj ( )nak sikerült elmenekülnie.[30] Fejére egymillió rézpénznyi díjat tűztek ki ha élve, félmilliót, ha halva viszik a király elé. Végül elfogták és szekerekhez kötözve öt darabra szakították, családját harmadíziglen kivégezték.[29] Az özvegy királynét haláláig házi őrizetbe helyezték, Lao Aj ( )tól született fiait kivégezték. Mikor a botrányban játszott szerepe i. e. 235-ben kiderült, Lü Pu-vej ( )t száműzték, ő pedig a megtorlástól való félelmében megmérgezte magát.[10][29] Csao Cseng ( ) teljhatalmú urává vált királyságának. Lü Pu-vej ( ) helyére Li Szé ( )t nevezte ki kancellárnak.
Cseng ( ) király sorra aratta a győzelmeket a környező országok felett. Egyik riválisa, Jen ( ) állam kicsi volt, katonailag gyenge és területén gyakran fosztogattak.[31] Ezért az állam trónörököse, Tan ( ) i. e. 227-ben orgyilkosokat fogadott Cseng ( ) meggyilkolására. Csing Ko ( ) kóbor kardforgató és társa, Csin Vu-jang ( ) vállalta a feladatot.[19][31]
Tervük az volt, hogy ajándékot visznek a királynak, egy térképet és Fan Vu-csi ( ) hadvezér levágott fejét.[31] A trónteremben azonban Csin Vu-jang ( ) olyan ideges lett, hogy remegése miatt nem tudott előrelépni. Csing Ko ( ) megmagyarázta hogy társa csak megilletődött a Menny Fiának jelenlététől és maga tette le az ajándékokat a király lábaihoz. Mikor a térképet kibontotta, kiderült, hogy egy tőrt rejtett el benne. Cseng ( ) király hátrahőkölt, talpra állt és megpróbálta előrántani hosszú kardját.[31] Udvaroncainak nem volt fegyvere, csak papírtekercseiket dobálva lassíthatták a merénylőt. Csing Ko ( ) a király után vetette magát, próbálta megdöfni, de elvétette. Cseng ( ) végre kirángatta a kardját és megsebesítette az orgyilkost a combján. A lesántult Csin Ko ( ) a királyra dobta a tőrét, de ezúttal sem talált. Cseng ( ) ezután nyolc súlyos sebet ejtett az orgyilkoson, mire testőrei betörtek a terembe és megölték mindkét támadót.[31] Öt évvel később Csin ( ) annektálta Jen ( ) államot.[31]
Csing Ko ( ) barátja, Kao Csien-li ( ) meg akarta bosszulni a halálát.[32] Híres volt szép lantjátékáról és egy nap meghívták, hogy lépjen fel a király előtt. A palotában azonban felismerték, mint az orgyilkos barátját,[33] a király azonban nem akart megöletni egy ilyen tehetséges művészt, csak a szemeit szúratta ki.[33] Cseng ( ) király ezután már nem tartott tőle és szívesen hallgatta a játékát. Kao Csien-li ( ) egyszer ólomnehezéket tett a lantjába és megpróbálta vele leütni Cseng ( )et, de melléütött, őt pedig kivégezték.[33]
I. e. 230-ban Cseng ( ) nekilátott, hogy legerősebbként a hadakozó fejedelemségek közül valamennyi rivális államot meghódítsa.
Először Han állam esett el, még i. e. 230-ban. A következő évben a természeti csapások által is sújtott Csao ( ) következett, ahogy Cseng ( ) is született.[34][35] A király bosszút állt azokon, akik gyerekkorában rosszul bántak vele, megkerestette és kivégeztette őket.
Csaó ( )t i. e. 228-ban annektálták, majd két évvel később meghódították Jen ( ) északi felét, i. e 225-ben a Vej ( ) államot, majd i. e. 223-ban a legerősebb, legnagyobb kihívást jelentő Csu ( )t is.[36]
I. e. 222-ben Jen ( ) maradékát kebelezte be Csin ( ) és elfogták a Liaotung ( )-félszigetre menekült királyi családot is. Az utolsó önálló királyság a keleti Santung ( )-félszigeten elterülő Csi ( ) maradt. Csi ( ) fiatal királya 2000 katonát vezényelt a nyugati határra. I. e. 221-ben Csin ( ) hadserege északról támadt, elfogták a királyt és annektálták Csi ( )t.
Cseng ( ) király ismét egyesítette a Csou ( )-dinasztia után fejedelemségekre hullott Kínát, sőt jelentős új területeket hódított meg. Jelezve, hogy új korszakot nyitott az ország történetében, még ugyanebben az évben, i. e. 221-ben Első Császárrá kiáltotta ki magát.[37] Az uralkodó a hatalom szimbólumából, a szent jádekorongból (hosipi ( )) faragtatta császári pecsétjét; ennek feliratát ("a Mennyek által felhatalmazva éljen sokáig és gyarapodjék") Li Sze ( ) kancellár írta. A pecsét a császárok értékes kincse maradt és számos generációt kiszolgált.
Délen tovább folytak a hódító hadjáratok a jüe törzsek ellen, melyek során a mai Kuangtung ( ) tartományt és Észak-Vietnám egy részét is a Csin ( )-dinasztia uralma alá hajtották.[35]
Hogy elkerülje a hadakozó fejedelemségek kora politikai káoszának visszatérését, Csin Si Huang ( ) és főminisztere, Li Sze ( ) teljesen felszámolta a feudális rendszert.[35] A birodalmat 36 (számuk később 40 fölé emelkedett) ún. parancsnokságra (郡, csun ( )) osztották, azokat tovább megyékre (縣, hszien ( )), kerületekre (鄉, hszaing ( )) és száz családból álló egységekre (里, li ( )).[38] Ez a rendszer nagyon különbözött a korábbi dinasztikus birodalmakétól, amelyek alapvetően szövetségek és föderációk laza halmaza voltak.[39] Az embereket megfosztották lokális, korábbi feudális államokhoz fűződő identitásuktól, valamennyien a Csin-birodalom polgárai (秦受, Csin sou ( )) lettek.[38] A hivatali előmenetel ezután nem a nemesi rangtól, hanem az egyéni teljesítménytől függött.[38]
A császár és főminisztere egységes mértékegységeket, egységes pénzt vezetett be az egész birodalomban, sőt még a szekerek tengelyhosszúságát is szabványosították, hogy annak megfelelően építsenek utakat és gyorsítsák a szállítást.[39] Az uralkodó nagyszabású út- és csatornaépítési programba kezdett, hogy összekösse egymással a tartományokat.[39] A helyi fizetőeszközöket megszüntették és új pénzt vezettek be, a bronzból készült, 7,2 grammos pan liang ( )ot.[38] Az utókor szempontjából legfontosabbnak az egységes írásrendszer megteremtése bizonyult. Li Sze ( ) szabványosította a Csin ( )-féle pecsétírást (ennek különböző változatait is megszüntette) és ezt tette kötelezővé a meghódított tartományokban is, hogy egész Kína egy írást használjon, egy nyelvet beszéljen.[38]
Bár a hadakozó fejedelemségek korában folytonos volt a háborúzás, a politikai bizonytalanság, mégis ez volt a szabad gondolkodás aranykora.[40] Csin Si Huang ( ) felszámolta a gondolkodás "száz iskoláját", köztük a konfucionistát is.[40][41] Kína egyesítése után a többi irányzat betiltását követően a legizmus vált a Csin ( )-dinasztia hivatalos államfilozófiájává.[38]
I. e. 213-tól kezdődően, Li Sze ( ) tanácsára, és hogy a történetírók ne hasonlíthassák uralkodását a régebbi korokhoz, a császár elégettetett minden könyvet, kivéve a gyakorlati hasznot nyújtókat (asztrológia, jóslás, mezőgazdaság és orvostudomány témában) és a Csin ( ) királyságának történetével foglalkozókat.[42] Ezáltal egyúttal kivonta a forgalomból a betiltott írásrendszerek képviselőit is.[43] Költészeti és történelmi írások birtoklását különösen súlyosan büntették. A történetíró feljegyzései szerint a következő évben Csin Si Huang ( ) 460 tudóst temettetett el élve, mert tiltott könyveket találtak náluk.[10][42] A császár legidősebb fia, Fu-szu nyíltan kritizálta apjának ezt a lépését.[44]
Egy újabb kutatás szerint a tudósok élve eltemettetése lehet, hogy csak egy konfuciánus legenda; eszerint a császár egy csapat alkimistát végeztetett ki, miután azok hamis ígéretekkel félrevezették. A Han-korszakban a Csin ( )-dinasztiát hűen szolgáló konfuciánusok ezzel az incidenssel igyekeztek magyarázni, hogy miért szakítottak a bukott dinasztiával. Konfuciusz leszármazottja, Kung An-kuo ( ) (孔安國 kb. i. e. 165 – i. e. 74) átírta a szövegben az alkimistát kunfuciánusokra és a mártírok legendája köré költött egy történetet, hogyan találtak ősei házában egy lebontott fal mögött elveszett konfuciánus könyveket.[45] A császár könyvtárában megmaradtak a betiltott könyvek, de ezek többsége elpusztult, amikor i. e. 206-ban a lázadó Hsziang Jü ( ) felgyújtotta a palotát.[46]
Az Első Császár követte a követte a kínai filozófia öt elem (föld, fa, fém, tűz, víz) elméletét is. Az ő születései eleme a víz volt, ami a fekete színhez kapcsolódott (az előző Csou ( )-dinasztia domináns elemének a tüzet tartották, amelyhez a vörös volt a színe). A fekete lett a ruhák és a zászlók alapszíne.[10] Szintén a császár születési idejéhez kapcsolódott az, hogy észak lett az alapirány, a tél a fő évszak és a hat a szerencseszám.[47] A hivatalos kalapok magasságát hat hüvelykben (cun; összesen 15 cm), a szekerek szélességét 6,6 lábban (csi ( ), 2,2 m) határozták meg.[10]
Miután i. e. 230-ban Csin ( ) legyőzte Han államát, egy ottani arisztokrata, Csang Liang ( ) megfogadta hogy bosszút áll az ellenséges királyon. I. e. 218-ban pénzzé tette értékeit, készíttetett egy 160 fontos pörölyt (72–95 kg különböző becslések szerint) és felbérelve egy erős férfit, elbújtak a hegyekben az út mentén, amerre a császárnak kellett elhaladnia. Amikor a menet odaért, az erős ember a legdíszesebb hintóra dobta a pörölyt, amely összetört és mindenkit megölt odabent. A császár azonban éppen az orgyilkosoktól való félelme miatt a szomszédos hintóban utazott, így megmenekült.[48] A merénylőket üldözőbe vették, de sikerült elmenekülniük.[29]
A Csin ( ) királyság, majd a birodalom hosszú ideje harcolt az északi és északnyugati határain élő nomádokkal. A hsziungnu törzsek ellen hosszas, sikertelen háborúkat vívtak, de nem sikerült őket elűzni vagy meghódoltatni. A császár ezért a nomád betörések megakadályozása érdekében óriási kiterjedésű védőfal építését rendelte el.[35][49][50] A több százezer ember mozgósításával, ismeretlen számú emberélet feláldozásával készített fal volt az elődje a mai kínai Nagy Falnak. Magába foglalt számos védőfalat, amelyet a korábbi évszázadok során építettek az akkori államok és a kisebb falakkal összekötötték a könnyen védhető természetes képződményeket, a folyókat és meredek sziklafalakat.[51][52]
Csin Si Huang-ti ( ) leromboltatta a birodalom belsejébe eső, a korábbi hadakozó fejedelemségek által emelt falakat, mert tartott tőle hogy a központi hatalom meggyengülése esetén azok segítenék az újabb feudális kiskirályságok kialakulását. A nagy északi fal azonban nem jelentette egy végleges határ kialakítását a nomádokkal szemben, ezt a későbbi hódítások, terjeszkedések támaszpontjaként akarták felhasználni.[53] Mivel az építkezés nagy mennyiségű nyersanyagot emésztett fel és a szállítás nehézkes volt, az építők igyekeztek a helyi anyagokat felhasználni. A hegyekben a fal a helyben fejtett kövekből, síkságon döngölt földből készült. A Csin ( )-fal hosszáról és vonalának fekvéséről nem árulkodnak a korabeli források. Az évszázadok során nagy része elpusztult, csak töredékei maradtak fenn a mai napig. Az építkezés során meghalt munkások száma sem ismert, de egyes történészek százezres nagyságrendre, vagy akár egymillióra teszik.[54][55][56]
Egy dél-kínai mondás szerint északiaknak ott van a Nagy Fal, a délieknek pedig a Lingcsu ( )-csatorna.[57] A császár i. e. 214-ben kezdte el a csatorna építését, hogy meggyorsítsa a hadsereg utánpótlásának szállítását.[58] A 34 kilométeres csatorna összeköti a Jangce és a Gyöngy-folyó vízgyűjtőjét, így vízi kapcsolatot teremt Észak- és Dél-Kína között.[58] A nagy víziutak egyesítésével a Csin ( ) hadsereg könnyebben folytathatta délnyugati irányú hódításait.[58] A csatorna az ókori Kína három nagy mérnöki teljesítményének egyike (a másik kettő a Nagy Fal és a Tucsiangjani öntözőrendszer Szecsuánban).[58]
Az idősödő Csin Si Huang-ti ( ) rettegett a haláltól és kétségbeesetten kutatta a legendás életelixírt, amely állítólag örök életet biztosított annak, aki megitta. A halhatatlanság utáni vágyában sok mindennel megpróbálkozott, számos szóbeszédtől hagyta magát félrevezetni.[59] A halhatatlanság hegyének kutatása során három alkalommal is elutazott Csi-fu ( ) szigetére.[60] Egyik útja során az egyik szigetlakót, Hszü Fu ( )t megbízta, hogy szereljen fel egy hajót és több száz fiatal férfi és nő társaságában keresse meg a tengeren a legendás Peng-laj ( ) hegyet és a rajta élő, ezeréves An-csi Seng ( )et, aki ismerte az életelixír titkát.[48][61] A hajó azonban soha nem tért vissza (talán mert a hajósok féltek a büntetéstől ha az elixír nélkül mutatkoznak) és a monda szerint Japánban telepedtek le.[59] Lehetséges, hogy a könyvégetés, a "felesleges" irodalmi és költészeti művek elpusztítása részben azt a célt is szolgálta, hogy a birodalom tudós koponyáit az elixír kutatásának irányába fordítsa vagy hogy kipróbálja, hátha valamelyik rendelkezik természetfölötti tudással és visszatér az életbe.[62] A császár a gonosz szellemektől is tartott, több mint 200 palotáját ellátta alagutakkal és fedett folyosókkal, hogy a szellemek ne lássák közlekedni.
Állítólag i. e. 211-ben egy nagy meteor zuhant le a Sárga-folyó alsó folyásánál, amelyre egy ismeretlen személy azt a feliratot írta „Az Első Császár meghal, országát felosztják”.[63] Mikor a császár tudomást szerzett erről, vizsgálóbizottságot küldött a helyszínre. Mivel senki sem vallotta be, hogy ő írta volna a próféciát, a környék minden lakóját kivégezték, a meteort pedig porrá törték.[17]
I. e. 210-ben a császár ötödik útjára indult birodalma keleti részébe. Nyáron a mai Santung ( ) tartomány északkeleti részén, mintegy két hónapnyi járásra a főváros Hszienjang ( )tól, súlyosan megbetegedett és júliusban vagy augusztusban sacsiu ( )i palotájában meghalt.[64][65] Halálának oka nem ismert. Később feltételezték, hogy alkimistái és udvari orvosai higanytartalmú pirulákat készítettek neki életelixírként, és azoktól kapott mérgezést.[66]
A zsarnok uralkodó halálát követően Li Sze ( ) főminiszter aggódni kezdett, hogy a hírre általános felkelés kezdődik a birodalomban.[31] A főváros két hónapnyi távolságra volt, így képtelen lett volna időben elfojtani a lázadást. Li Sze ( ) úgy döntött, hogy amíg vissza nem érnek Hszienjang ( )ba, eltitkolja Csin Si Huang-ti ( ) halálát.[31] A kíséret nagy része nem is tudott semmit, csak a császár fiatalabb fiát, Hu-haj ( )t (a leendő Második Császárt) és öt-hat eunuchot avatott be a titokba.[31] A főminiszter egy-egy szekér romló halat rendelt a császár hintója elé és után, hogy elnyomja a nyári melegben bomlani kezdő holttest szagát.[31] A hintó függönyeit behúzták, hogy senki sem lássa az arcát, ruháit naponta cserélték és időnként ételt adtak be mellé.[31]
Két hónapnyi utazás után elérték a fővárost és bejelentették az Első Császár halálát.[31] Csin Si Huang-ti ( ) nem szeretett a halálról beszélni és nem hagyott maga után végrendeletet sem. A szokás szerint idősebb fia, Fu-szu ( ) követte volna a trónon.[67] Li Sze ( ) és Csao Kao ( ) főeunuch összeesküvést szőtt Fu-szu ( ) megölésére, mert tartottak annak kedvenc hadvezérétől, Meng Tien ( )től;[67] Meng Tien ( ) fivére, egy tekintélyes miniszter korábban már megbüntette Csao Kaó ( )t.[68] Úgy vélték, hogy ha az idősebb fiú kerül trónra, ők elveszítik pozíciójukat;[67] ezért hamisítottak egy levelet Csin Si Huang-ti ( ) nevében, amelyben öngyilkosságra utasították Fu-szu ( )t és Meng hadvezért.[67] Azok engedelmeskedtek az utasításnak, így a birodalom trónját a fiatalabbik fiú, Hu-haj ( ) foglalta el, aki felvette a Csin Er Si Huang-ti ( ) (Második Császár) uralkodói nevet.[31]
Csin Si Huang-ti ( ) családjából a következő nevek ismertek:
A császárnak mintegy 45 gyereke volt (kb. 30 fiú és 15 lány) különböző ágyasaitól, akik közül nem nevezett ki hivatalos császárnét. Gyerekei többségének neve ismeretlen.[72]
Csin Si Huang-ti ( ) i. e. 215-ben utasította Meng Tien ( ) hadvezért, hogy kezdje el a császári mauzóleum építését. Erre a célra 300 ezer (Sze-ma Csien ( ) szerint 720 ezer) munkást bocsátott a rendelkezésére.[10][24] Sze-ma Csien ( ) nem említi, hogy agyagból hadsereget készítettek volna a sír őrzésére. 1974-ben azonban parasztok kútásás közben katonák szobrait találták meg, majd a feltárást követően kiderült, hogy több ezer agyagszobor található a helyszínen.[73] A katonákat öntőformákban készítették, majd utólag kézzel tették egyénivé őket. A kész szobrokat befestették.[74] Feladatuk az volt, hogy a túlvilágon megvédjék a császárt a gonosz szellemektől. Az agyagkatonákon kívül harci szekereket és mintegy 40 ezer bronzfegyvert helyeztek el a sír mellett.
A feltehetően a császár sírját rejtő hatalmas halomsírt már fél évszázada azonosították, de még nem nyitották fel, mert maximális mértékben szeretnék megőrizni a leletek állagát.[75][76] Sze-ma Csien ( ) szerint a sírban paloták másolatait, tornyokat, luxuscikkeket, 100 higanyfolyót, az égitestek másolatait helyezték el, és felhúzott számszeríjcsapdák gondoskodnak arról, hogy senki se zavarja a császár örök álmát.[77] A sír Hszien ( ) városától mintegy 30 km-re, a Li-hegy tövében épült. A sírba bocsátott szondák szokatlanul magas (mintegy százszoros) higanykoncentrációt mutattak, vagyis a krónikásnak legalábbis részben igaza lehet.[66] A síron dolgozó munkásokat állítólag megölték, hogy ne árulhassák el a helyét.[66][78]
A klasszikus kínai történetírás az ország első császárát brutális zsarnokként mutatta be, aki rettegett az orgyilkosoktól. Államának vezérlő ideológiáját, a legizmust a konfuciánus filozófusok már i. e. 266-tól rendszeresen kritizálták. A későbbi konfuciánus krónikások különösen a könyvégetést és a tudósok legyilkolását vetették a szemére [79] és összeírták Csin ( ) tíz bűnét, amelyben zsarnoki tetteit sorolták fel.[80]
A Csin ( )-dinasztia után néhány évtizeddel munkálkodó Csia Ji ( ) költő és államférfi Csin ( ) vétkei c. művében foglalta össze véleményét a dinasztia bukásáról, szerinte ennek oka az volt, hogy az Első Császárból hiányzott a humánum és a jog tisztelete. A későbbiekben a konfuciánus történetírás az ő szövegét vette alapul. Az érvelés és ékesszólás mesterművének tartott írást bemásolták a Han-korszak krónikáiba és évszázadokkal később is éreztette hatását a kínai politikai gondolkodásban.[81]
A 20. században, miután a nyugati hatalmak megalázták és kis híján gyarmatosították Kínát, a konfuciánus filozófiára már úgy tekintettek, mint ami gátolja az ország alkalmazkodását a modern időkhöz. Azokban az időkben, amikor külföldi katonák rabolták ki Pekinget, a kínaiak kezdtek pozitívabb szemmel tekinteni Csin Si Huang-ti ( )ra, aki kiűzte az északi barbárokat és felépítette ellenük a Nagy Falat. Egy 1941-ben megjelent életrajzában már a kínai történelem egyik legnagyobb hőseként említik (és párhuzamot vonnak az ő és Csang Kaj-sek ( ) élete között). Mao Ce-tung ( ) győzelme után ismét – alapvetően kritikusan – újraértékelték az Első Császár alakját és a korszellemnek megfelelően Kína egyesítését nem nemzeti hőstettként, hanem az uralkodó osztály hódító és egységesítő céljait követő műveletnek tekintették; ennek megfelelően a Csin ( )-dinasztia bukását is az osztályharc (parasztfelkelés) okozta.
Az 1970-es években ismét fordulatra került sor és az újabb történelemkönyvek Csin Si Huang-ti ( )t nagy léptékű, hosszú távon gondolkodó államférfinak írják le, aki legyőzte a széthúzó, országot megosztó erőket és a múltat legyőzve elsőként egyesítette Kínát. A klasszikus történetírásban annyira hangsúlyozott személyiségjegyeit (mint pl. a halhatatlanság megszállott kutatása) alig említik. Pozitívan értékelik, hogy habozás nélkül, akár erőszakot is alkalmazva sújtott le a haladást ellenző ellenforradalmi erőkre (mint pl. a rabszolgatartó burzsoá Lü Pu-vej ( )re). Negatívumként hozzák fel, hogy nem volt elég alapos és halála után a rejtőző retrográd erők Csao Kao ( ) főeunuch vezetésével visszaállították a feudális rendszert.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.