(1868–1945) magyar emlékiratíró, főispán From Wikipedia, the free encyclopedia
Csíktusnádi Betegh Miklós (Nagybánya, 1868. január 10. – Nagyvárad, 1945. április 19.) erdélyi magyar jogász, politikus, emlékíró, Torda-Aranyos vármegye főispánja, császári és királyi titkos tanácsos. Az első világháború kitörését követően 1916-ig Erdély, majd 1916 és 1917 között Erdély és a Bánát kormánybiztosa.
Betegh Miklós | |
![]() | |
Betegh Miklós arcképe az 1934-ben megjelent Erdélyi Monografia című életrajzi lexikonban | |
Született | 1868. január 10. Nagybánya |
Elhunyt | 1945. április 19. (77 évesen) Nagyvárad |
Állampolgársága | |
Nemzetisége | magyar |
Foglalkozása | jogász politikus |
Tisztsége | főispán (1910–, Torda-Aranyos vármegye) |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Az erdélyi örmény Betegh család leszármazottja.[1] 1868-ban született Nagybányán Betegh Sándor és Váradi-Szakmáry Ilona három gyermeke közül a másodikként. Egy ősi székely nemesi család, a csíktusnádi Betegh család sarja volt, őse, Betegh Benedek nyerte el a lófőséget 1656. július 7-én, a nemesi címet Betegh Jánosnak és fiának, Ferencnek 1742. augusztus 7-én adományozta Mária Terézia.[2]
Miklós Kolozsváron és Budapesten végzett jogi és politikai tanulmányokat, majd több éven keresztül Torda-Aranyos vármegye alispáni tisztségét töltötte be.[3] 1897-ben Aradon összeházasodott Vásárhelyi Máriával, házasságukból három gyermek született: Tamás (1898-1945), Sándor (1899) és Gábor (1900/01-1967).[2][4][5][6] Tisza István miniszterelnök 1905-ös leköszönését követően otthagyta az alispáni széket és birtokainak művelésére és fejlesztésére irányította figyelmét. 1910-től Torda-Aranyos vármegye főispánja.[7] A vármegyei közigazgatásban betöltött pozícióiban igyekezett lobbizni több, a vármegye és város gazdasági életét közvetlenül érdeklő, nagy horderejű kérdés érdekében, mint például a sármási földgáz kiaknázása, vagy a Tordát és Kolozsvárt közvetlenül összekötő vasúti vonal megépítése.[8]
Az első világháború 1914-es kitörését követően – mint Tisza István bizalmasa – Sándor János belügyminiszter hívására Pestre utazott, ahol a miniszter felkérésére elvállalta Erdély[9] kormánybiztosi tisztségét.[7][10][11] Székhelye Nagyszebenben volt, majd miután az itteni csapatok a frontra vonultak, 1914 szeptemberében a kormánnyal és a nagyszebeni katonai parancsnoksággal egyeztetve székhelyét Tordára tette át.[12] 1916-ban a többi kormánybiztossal együtt felmentették hivatalából abból az indokból, hogy „a harcterek mindenütt eltolódtak az ország határától”, tehát ezen hivatalok elvesztették jelentőségüket.[13] Felmentésével párhuzamosan érdemei elismeréséül az uralkodótól megkapta a Magyar Királyi Szent István-rend kiskeresztjét.[14] Egy hónappal később Tisza hívására ismét kinevezték Erdély (a XII. hadtest), továbbá a Bánság (VII. hadtest) kormánybiztosává, kinevezése valószínűleg összefüggött a várt román betörés veszélyével.[15][16] Kormánybiztosi kinevezésével párhuzamosan Erdélyben újraszervezték az 1. hadsereget, melynek a teljes, 670 kilométeres erdélyi határszakasz védelmét kellett volna ellátnia, azonban az Arthur Arz von Straussenburg vezette hadsereg rendelkezésére álló erő (34 ezer katona és 76 löveg) rendkívül csekély volt erre a feladatra.[17][18][19]
A román offenzíva 1916. augusztus 27-i megindulását követően Betegh részt vett a határ menti vármegyék evakuálásának megszervezésében. A hadvezetőség és a kormány megállapodása alapján elrendelték, hogy kizárólag a hadianyag és a fegyverfogásra alkalmas lakosságot evakuálják a térségből, őket is kizárólag a határ menti vármegyékből, „a lakosságnak fegyvert nem fogható része és a harcászati célokat nem szolgáló egyéb anyag azonban ne mozdíttassék”.[20] Ennek ellenére a román előrenyomulással párhuzamosan hatalmas menekülthullám indult el nyugati irányba nemcsak a határ menti, hanem a betöréstől védettebb belső területek irányából is, mely igénybe vette a vasúthálózatot, akadályozva a katonák frontra való szállítását.[21] Az evakuálás feladatának levezénylése mellett Betegh igyekezett ellenállni a hadvezetőség azon szándékával szemben, hogy az erdélyi román értelmiséget kollektív módon internálótáborokba zárassák.[22]
Betegh feladatai ellátására 1916 októberére az alá tartozó személyzet az addigi szerény létszámról huszonöt főre emelkedett, továbbá helyettesévé kinevezték gróf Bánffy Miklóst.[23] A román erők fokozatos kiszorítását követően megkezdte a kárfelmérések és a helyreállítás munkálatait. Törzsével együtt eleinte székhelye is a frontvonallal mozgott. Október közepétől Kolozsvárról Marosvásárhelyre, majd novembertől Székelyudvarhelyre, decembertől Segesvárra, február elején ismét Marosvásárhelyre, majd áprilisban Brassóba költözött.[24][25][26]
1917 tavaszára a miniszterelnök Tisza helyzete megrendült és május 23-án az uralkodó kérésére benyújtotta lemondását. Távozásával Betegh is hamarosan kénytelen volt pozíciójából lemondani, mely helyzettel maga is tisztában volt.[27] 1917. június 19-én gróf Bethlen Balázs és Nyegre László kormánybiztosokkal együtt fölmentette az uralkodó, IV. Károly a beosztásából.[28] Néhány nappal később a király belső titkos tanácsosi címet adományozott számára.[29] 1918 után az Erdélyi Római Katolikus Népszövetség elnöke.[7] Erdély a háborúban c. emlékirata (Dicsőszentmárton, 1924) főként a közigazgatási és katonai szervek bírálata szempontjából érdekes. A romániai Országos Magyar Párt (OMP) 1930. október 26-án Szatmárnémetben megtartott ötödik országos nagygyűlésén a párt intéző bizottságának tagja lett, a tisztséget a párt 1938-as betiltásáig betöltötte.[30]
1945. április 19-én halt meg Nagyváradon.[4]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.