Loading AI tools
פרופ׳ למשפטים ופמיניסטית ישראלית מוויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית
יפעת ביטון (נולדה ב-10 במאי 1971) היא פרופסור למשפטים, נשיאת המכללה האקדמית אחווה[1] ויו"ר ועד ראשי המכללות האקדמיות הציבוריות.[2] קודם לכן הייתה פרופסור חבר בבית-הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. ביטון עוסקת בנושאי שוויון, מניעת אפליה ונזיקין ועוסקת בביקורת המשפט הפרטי מהזווית הפמיניסטית-חברתית. בנוסף, היא פעילה חברתית-משפטית, ממייסדות תמורה - המרכז המשפטי לקידום השוויון ויו"ר המרכז.
![]() | |
לידה |
10 במאי 1971 (בת 53) קריית מלאכי, ישראל |
---|---|
מדינה |
ישראל ![]() |
השכלה | |
תפקידים בולטים |
נשיאת המכללה האקדמית אחווה פרופסור חבר בבית הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל, יו"ר תמורה - המרכז המשפטי למניעת אפליה |
![]() ![]() |
נולדה בקריית מלאכי. אביה עלה ממרוקו ואמה מתימן. אביה היה איש חינוך, ובין היתר מנהל בית ספר מקצועי בקריית-מלאכי, עובד מנח"י במשרד החינוך ומנהל בית-הספר היסודי בבית חורון. אמה הייתה מורה. בגיל 15 עברה עם משפחתה לבית אל. למדה במדרשיית עמליה לבנות בירושלים.
שירתה בצה"ל כקצינת תנאי שירות בלשכת הגיוס בירושלים וכמפקדת בקורס קצינות שלישות. לקראת סוף שירותה ייסדה בבסיס הטירונים בה"ד 4 את מוסד "קצינת פניות הורים" בבסיסי הטירונים בצה"ל[דרוש מקור].
בשנים 1992–2004 למדה לתואר ראשון, שני ושלישי במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים במסלול הישיר לדוקטורט. עבודת הדוקטורט שלה, שכותרתה "Re‐reading Tort Law from an Egalitarian Perspective", עסקה בדיני הנזיקין המסורתיים, תוך הצגת מערכת הפיצויים הנזיקית כבלתי-שוויונית כלפי נשים, במיוחד נשים השייכות לאוכלוסיות מוחלשות בחברה[דרוש מקור], כגון נשים מזרחיות, ערביות ואתיופיות. בשנים 1996–1997 התמחתה בבית המשפט העליון בירושלים, תחת פיקוחו של השופט מישאל חשין.
בשנת 2009 השלימה בהצטיינות יתרה (Honors) תואר שני נוסף במשפטים באוניברסיטת ייל שבארצות הברית[3]. בשנת 2004–2005 בילתה שנה כעמיתת מחקר לאחר שקיבלה את מלגת פולברייט, במסגרת פוסט-דוקטורט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של פרופ' דאנקן קנדי[3].
החל משנת 2009 ועד לשנת 2020 שימשה ביטון כחברת סגל בבית הספר למשפטים ע"ש שטריקס של המסלול האקדמי המכללה למינהל. בשנת 2016 הועלתה לדרגת פרופסור חבר. היא לימדה קורסים העוסקים בדיני נזיקין ובביקורת המשפט, בין היתר דרך עולם הקולנוע. שימשה כמרצה מן החוץ באוניברסיטה[4]. בשנים 2009–2014 הייתה מרצה אורחת-חברה בבית הספר הטרנסלאומי למשפטים שבאוניברסיטת בייג'ינג בסין[3]. לימדה באוניברסיטת תל אביב וב-אוניברסיטת חיפה ומרצה אורחת באוניברסיטת ניו יורק[5] ואוניברסיטת שיקגו[6] . היא חוקרת וכותבת בתחומי דיני הנזיקין, שוויון ומשפט ומגדר. פרסמה מאמרים בנושא הביקורת הפמיניסטית והחברתית של דיני הנזיקין וחקרה את דיני האפליה[דרושה הבהרה] בארצות הברית ובישראל. עוסקת בתאוריית איסור אפליה נגד מזרחים במשפט ובתביעות הפיצויים בנזיקין על פגיעות מיניות ועל מעשי אפליה בישראל.
בשנים 2001–2004 נמנתה עם המייסדות והייתה חברת הוועד המנהל של עמותת איתך - משפטניות למען צדק חברתי, הפועלת ברוח הפמיניזם החברתי ומגישה סיוע משפטי לנשים מאוכלוסיות חלשות. בשנת 2004 הייתה ממקימות מרכז נגה לליווי משפטי לקרבנות עבירות חמורות. היא שימשה כמנהלת-משותפת של המרכז עד לשנת 2006.
הייתה מיוזמות הקמת מרכז תמורה ב-2006 ומאז הקמתו היא עומדת בראשו. המרכז מתמקד בשני תחומים עיקריים: ייצוג משפטי של נשים – תוך דגש על נפגעות תקיפה מינית, וייצוג משפטי של 'אוכלוסיות מוחלשות הסובלות מאפליה שיטתית על רקע מוצאן'. הנחת המוצא לפעולה של תביעות נזיקיות-חברתיות היא כי הכוח הכלכלי הטמון בפסיקת פיצויים דרך דיני הנזיקין הופך אותם לכלי חשוב במאבק החברתי לשוויון.
ביטון הייתה חברה בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל בשנים 2006–2014 ויו"ר ועדת המענקים לצדק חלוקתי של הקרן. היא חברה בוועדת ההיגוי של תוכנית המשפטנים של הקרן[7].
הייתה חברה בעמותת "קרן אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך" וכן בוועדה לחלוקת עזבונות של משרד המשפטים (2013–2015),
הייתה חברת דירקטוריון ויו"ר ועדת הביקורת בחברה הממשלתית תשתיות נפט ואנרגיה (2013-2017). הייתה יו"ר ועדת הביקורת וחברת המועצה המנהלית של בנק ישראל (2017–2018).
חיברה דו"ח המציע רפורמה בביטוח לאומי כדי להגן על כספי הציבור (2018)[8]
חברת בורד בארגון אימפקט - !IMPACT - ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (2017–2018).
פרסמה מאמרים בנושא קידום שוויון באמצעות תביעות נזיקיות לפיצוי קורבנות אפליה. בשנת 2007 הייתה אחת מעורכות המשנה של הספר "עיונים במשפט פמיניזם ומגדר", בהוצאת נבו, בעריכת דפנה ברק-ארז. בשנת 2022 פרסמה יחד עם ד"ר חווה דיין מאוניברסיטת חיפה את הספר "Femicide, Criminology and the Law"[9]
בחודש נובמבר 2016 ובחודש ינואר 2018 נכללה ביטון ברשימת המועמדים לכהונת שופטת בבית המשפט העליון[10].
החל מ-2016 משמשת כמנחה בתוכנית הרדיו המילה האחרונה.
החל מ-8 באוקטובר, לאחר מתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023, ביטון פעלה כאחת השותפות המרכזיות בגוף האזרחי "הנציבות האזרחית לעניין פשעי חמאס נגד נשים וילדים". הגוף שהוקם על ידי ד"ר כוכב אלקיים-לוי אוסף עדויות וחומרים במטרה לקדם את ההכרה באלימות המינית במתקפת הפתע על ידי ארגונים בינלאומיים והגדרתם כפשעים נגד האנושות. כחלק מפעילותה בגוף ביטון נפגשה עם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, בעת ביקורו בישראל ב-18 באוקטובר 2023[11]. בחודש דצמבר נפגשה ביטון יחד עם נציגות הגוף האזרחי עם בכירים במועצה הלאומית למגדר ובמועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית ועם עוזרת הנשיא והציגה בפניהם חלק מעדויות עבירות המין שנאספו עד כה היא נאמה בכינוס מיוחד שלהאו"ם בשם "Hear Our Voices: Sexual and gender-based violence in the October 7th Hamas terror attack"[12].
בפברואר 2019 הצטרפה למפלגת גשר והוצבה במקום השלישי ברשימה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת[13]. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
ביוני 2019 הודיעה על הצטרפותה למפלגת ישראל דמוקרטית של אהוד ברק במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים[14]. בבחירות ספטמבר 2019 הוצבה במקום ה-7 ברשימת "המחנה הדמוקרטי" ולא נבחרה לכנסת.
ביטון קיבלה פרסים ואותות הוקרה בישראל ובחו"ל על עבודתה האקדמית והמעשית לקידום שוויון באמצעות המשפט:
בשנת 2000 נישאה לעו"ד אייל שטרנברג, שהכירה במהלך לימודיהם באוניברסיטה העברית. לזוג שני ילדים. מתגוררת בהרצליה.
אחותה הצעירה היא הד"ר ריי ביטון, יו"ר "מרשם" הארגון הארצי של הרופאים המתמחים בישראל[16].
באירועי ה-7 באוקטובר שכלה את אחד מגיסיה, חן נחמיאס ז"ל שהיה לוחם בימ"מ; אח של גיס נוסף שלה היה אל"ם רועי לוי ז"ל, מפקד היחידה הרב-ממדית, נפל גם הוא בקרבות.
מכּתביה:
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.