Julian Bream (koko nimi Julian Alexander Bream, 15. heinäkuuta 1933 Lontoo – 14. elokuuta 2020[1]) oli englantilainen kitaristi ja luutisti.[2] Breamin soittotyyli tunnettiin virtuoosimaisuudesta ja yksityiskohtia huomioivasta ilmaisuvoimaisuudesta ja erilaisten sointivärien käytöstä. Bream perusti vuonna 1960 Julian Bream Consortin, joka esitti Elisabet I:n ajan musiikkia periodisoittimin.
Julian Bream | |
---|---|
Julian Bream vuonna 1964. |
|
Henkilötiedot | |
Koko nimi | Julian Alexander Bream |
Syntynyt | 15. heinäkuuta 1933 Lontoo |
Kuollut | 14. elokuuta 2020 (87 vuotta) |
Ammatti | kitaristi |
Muusikko | |
Aktiivisena | 1947–2002 |
Tyylilajit | länsimainen taidemusiikki |
Soittimet |
kitara luuttu |
Levy-yhtiöt | RCA Red Seal |
[ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]
|
Bream syntyi Lontoossa musikaaliseen perheeseen. Hänen isänsä oli jazz-kitaristi, ja Django Reinhardtin musiikin kuuleminen teki suuren vaikutukseen nuoreen Julian Breamiin. 11-vuotis syntymäpäivälahjaksi Bream sai isältään klassisen kitaran ja pian hänestä paljastui lapsinero ja hän voitti kaksitoistavuotiaana kilpailun, joka oikeutti hänet musiikkiopintoihin Royal College of Musicissa. Hän konsertoi ensi kerran kitaristina Cheltenhamissa neljätoistavuotiaana. Hän esiintyi Lontoossa ensimmäistä kertää 1950, mutta seuraavan vuoden konsertti Wigmore Hallissa oli menestyksen alku. Hän lähti kiertueelle Eurooppaan ja vuonna 1958 Yhdysvaltoihin.[3]
Bream jatkoi 1960-luvulla klassisen kitaran parissa ja soitti muun muassa Joaquín Rodrigon ja Heitor Villa-Lobosin sävellyksiä. Benjamin Britten sävelsi vuonna 1963 teoksen Nocturnal Beamille. Teoksessa on monimutkaisia variaatioita renessanssisäveltäjä John Dowlandin teoksesta Come, Heavy Sleep. Nocturnalin suosion myötä myös monet muut säveltäjät tekivät kappaleita suoraan Breamille.[4]
Breamin käsivarsi vammautui vakavasti auto-onnettomuudessa vuonna 1984.[5] Hän sai kuitenkin turmassa menettämänsä teknisen soittokyvyn takaisin periksiantamattomalla harjoittelulla.
Bream jäi eläkkeelle vuonna 2002.[4]