Kiinan keisari (1821–1850) From Wikipedia, the free encyclopedia
Keisari Daoguang (myös Tao-Kuang[1], kiin. 道光, mantšuksi Doro Eldengge Hūwangdi, 16. syyskuuta 1782 – 25. helmikuuta 1850) oli mantšulaisen Qing-dynastian kahdeksas keisari ja kuudes tähän sukuun kuulunut Kiinan hallitsija vuosina 1820–1850. Hänen hallituskaudellaan Kiinaa koettelivat sekä ulkoiset onnettomuudet että sisäiset levottomuudet: silloin käytiin ensimmäinen oopiumisota, ja sen lopulla alkoi Taiping-kapina, joka oli vähillä kukistaa dynastian. Historioitsija Jonathan Spence on luonnehtinut Daoguangia "hyvää tarkoittavaksi mutta tehottomaksi mieheksi", joka ylensi virkamiehiä, jotka "osoittivat puristista näkemystä, vaikka heillä ei ollut mitään sanottavaa dynastiaa kohdanneista kotimaisista ja ulkomaisista ongelmista."[2]
Daoguang 道光帝 | |
---|---|
![]() | |
Kiinan keisari | |
Valtakausi | 3. lokakuuta 1820 – 25. helmikuuta 1850 |
Edeltäjä | Jiaqing |
Seuraaja | Xianfeng |
Syntynyt |
16. syyskuuta 1782 Kielletty kaupunki, Peking, Kiina |
Kuollut |
25. helmikuuta 1850 (67 vuotta) Vanha kesäpalatsi, Peking, Kiina |
Puoliso |
Xiaomucheng Xiaoshencheng Xiaoquancheng Xiaojingcheng |
Suku | Aisin-Gioro |
Isä | Jiaqing |
Äiti | Xiaoshurui |
Daoguang syntyi Pekingin Kielletyssä kaupungissa, ja hänen alkuperäinen nimensä oli Mianning (Mien-ning; kiin. 綿寧). Se muutettiin myöhemmin muotoon Minning (Min-ning; kiin. 旻寧), kun hänestä tuli keisari: hänen oman nimensä ensimmäinen merkki Mian (Mien; 綿) vaihdettiin merkiksi Min (旻) jokseenkin yleisen 'Mian'-merkin välttämiseksi. Tämän uutuuden oli ottanut käyttöön hänen isoisänsä keisari Qianlong, jonka mielestä oli vanhan nimitabun vuoksi sopimatonta, että keisarin henkilökohtaisessa nimessä oli tavallinen merkki.
Mianningin isä oli Yongyan (永琰), josta vuonna 1796 tuli keisari Jiaqing. Hänen äitinsä, Yongyanin päävaimo, oli Hitara, joka kuului mantšujen hitara-klaaniin ja josta tuli keisarinna, kun Jiaqing vuonna 1796 nousi valtaistuimelle. Kuolemansa jälkeen hänet tunnettiin nimellä Keisarinna Xiaoshurui (孝淑睿皇后).
Mianning oli isoisänsä Qianlongin suosiossa ja seurasi usein vanhaa keisaria tämän metsästysretkillä. Eräällä sellaisella retkellä hän onnistui yhdeksänvuotiaana ampumaan kauriin, mikä kiehtoi suuresti Qianlongia. Vuonna 1813, vielä prinssinä, Mianningilla oli myös tärkeä osuus Valkoisen lootuksen joukkojen torjumisessa, jotka uhkasivat vallata Kielletyn kaupungin. Tämän vuoksi Mianningillä katsottiin olevan suuret ansiot, jotka varmistivat hänen pääsynsä valtaistuimelle.
Syyskuussa 1820, Mianning peri 38 vuoden iässä valtaistuimen isänsä, keisari Jiaqingin äkillisesti kuoltua tuntemattomasta syystä. Siitä lähtien hänet tunnettiin keisarina nimellä Daoguang. Hän sai kuitenkin perinnökseen rappeutuvan keisarikunnan, jonka rajoja länsimaiset maahantunkeutujat alinomaa loukkasivat. Hänen valtakaudellaan Kiinan suureksi ongelmaksi muodostui oopiumi, jota brittiläiset kauppiaat toivat maahan. Oopiumia oli alettu vähäisessä määrin tuoda maahan jo hänen iso-isoisänsä keisari Yongchengin valtakaudella, silloin kuitenkin vain noin 200 laatikollista vuodessa. Qianlongin valtakaudelta määrä oli kasvanut tuhanteen, Jiaqingin valtakaudella 4 000:een ja Daoguangin valtakaudella 30 000 laatikolliseen.
Daoguang antoi 1820- ja 1830-luvuilla monia asetuksia oopiumin maahantuontia vastaan, ja niiden toimeenpanosta vastasi komissaari Lin Zexu. Lin Zexun yritykset pysäyttää oopiumin leviäminen Kiinassa johti suoraan ensimmäiseen oopiumisotaan. Kun britit vuonna 1837 saivat tietoonsa, että kiinalaiset aikoivat kieltää oopiumin maahantuonnin, he lähettivät laivastoyksikön Kiinan rannikolle. [3] Kun vuonna 1840[3] alkanut sota pitkittyi, keisari syytti asiasta Liniä, joka erotettiin virastaan ja karkotettiin Jilin prefektuuriin. Samaan aikaan Himalajalla Sikhivaltio aikoi miehittää Tiibetin, mutta se voitettiin Kiinan-Sikhien sodassa (1841–1842). Rannikolla Kiina osoittautui teknologisesti ja sotilaallisesti eurooppalaisia valtoja heikommaksi, minkä vuoksi se hävisi sodan ja joutui Nankingin rauhassa vuonna 1842 luovuttamaan Britannialle Hongkongin. Lisäksi rauhansopimuksen mukaan tuonti- ja vientitullit eivät saaneet olla korkeampia kuin 5 % tavaran arvosta, briteille oli myönnettävä eksterritoriaalioikeus ja suosituimmuusasema, ja Kiinan oli maksettava sotakorvauksia 21 miljoonan Meksikon dollarin arvosta.[3]
Vuonna 1811 annettiin määräys, jonka mukaan katolisuutta Kiinaan levittäneet eurooppalaiset oli tuomittava kuolemaan. Tämä pidettiin täydennyksenä Qingin lakikirjassa olleeseen noituuden kieltäneeseen asetukseen.[4] Protestanttiset lähetyssaarnaajat toivoivat, että Kiinan hallitus tekisi eron katolisuuden ja protestanttisuuden välille, sillä laissa mainittiin vain edellinen, mutta kun he vuosina 1835 ja 1836 toimittivat kiinalaisille kristillisiä kirjoja, keisari Daoguang pyysi ottaa selvää, ketkä olivat Kantonissa ne kotimaiset "petturit", jotka olivat tilanneet heiltä ne kirjat.[4]
Daoguang kuoli 25. helmikuuta 1850 Vanhassa Kesäpalatsissa (圓明園) 8 kilometriä luoteeseen Pekingin muurien ulkopuolella. Häntä seurasi hallitsijana hänen vanhin elossa ollut poikansa Yi Zhu eli keisari Xianfeng. Daoguang ei onnistunut ymmärtämään eurooppalaisten tarkoitusperiä ja päättäväisyyttä tai oopiumisodan taloudellista taustaa. Vaikka kiinalaiset olivat lukumäärältään ylivoimaisia maahan tunkeutuneisiin eurooppalaisiin verrattuna, jotka sitä paitsi olivat tuhansien kilometrien päässä kotoaan, nämä pystyivät ylivoimaisilla aseillaan voittamaan taistelut kaikkialla Kiinan rannikolla. Mantšuhovi oli täysin riippuvainen maan eteläosista saatavista verotuloista ja sieltä Keisarinkanavaa pitkin suoritetuista sotaväenotoista, jotka Kiinan sotavoimat pystyivät helposti estämään Zhenjiangista käsin. Hänellä oli heikot tiedot Britanniasta ja siellä tapahtuneesta teollisesta vallankumouksesta, ja mieluummin hän ei olisi halunnut tietää mitään Kiinan ulkopuolisesta maailmasta. On sanottu, ettei Daoguang edes tiennyt, missä päin maailmaa Britannia sijaitsi. Hänen 30-vuotisella valtakaudellaan läntinen imperialismi ja ulkomaalaisten maahantunkeutuminen tulivat Kiinan vitsauksiksi eri muodoissaan seuraavien sadan vuoden ajaksi.
Daoguang haudattiin Mulingin (kiin. 慕陵) mausoleumiin, joka on osa Läntisiä Qing-hautoja, 120 kilometriä Pekingistä lounaaseen.