Samuel Werner von Troil (vanhempi)
suomalainen vapaaherra / From Wikipedia, the free encyclopedia
Samuel Werner von Troil (3. huhtikuuta 1798 Tukholma – 27. elokuuta 1865 Hämeenlinna) oli ruotsalaissyntyinen suomalainen vapaaherra, upseeri ja kuvernööri.
Von Troilin isä oli ruotsalaissyntyinen Turun ja Porin läänin maaherra sekä myöhempi senaattori Knut von Troil. Uppsalan yliopistossa opiskellut Samuel Werner von Troil oli lipunkantajana Ruotsin kuninkaan henkirykmentissä vuodesta 1818 lähtien ja erosi palveluksesta 1822. Hän muutti Suomeen ja palveli Suomen jalkaväkirykmentissä vuoteen 1831 saakka, jolloin von Troil erosi palveluksesta luutnanttina.
Turun ja Porin läänin maaherranvirastosta hän siirtyi Suomen vaihto-, laina- ja talletuskonttoriin vuonna 1837. Turun ja Porin läänin virkaatekevänä kuvernöörinä von Troil toimi vuonna 1856, jonka jälkeen hän oli Mikkelin läänin kuvernöörinä 1856–1863 ja Hämeen läänin kuvernöörinä 1863–1865. Von Troil osallistui myös säätyvaltiopäiville 1863–1864.
Von Troilin puoliso oli vapaaherratar Johanna Maria von Kothen. Heidän poikiaan olivat senaattorit Samuel Werner von Troil nuorempi ja Gustaf Samuel von Troil sekä upseeri ja valtiopäivämies Knut Uno Axel Samuel von Troil.[1][2] Heidän vanhin tyttärensä Johanna Eleonora Lovisa Mathilda avioitui Otto Meurmanin kanssa mutta jäi parin vuoden päästä leskeksi.[3] Samuel von Troil isännöi Turun kupeessa Vähäheikkilän kartanoa isänsä jälkeen ja rakennutti perheelleen uuden asuintalon hieman sivummalle kartanon muista rakennuksista. Siellä perhe juhli Johanna von Troilin 46-vuotissyntymäpäivää maaliskuussa 1853, ja juhlaan osallistui myös hovimaalari Robert Wilhelm Ekman puolisoineen. Juhlaa seuranneena yönä talo tuhoutui tulipalossa, ja Mathilda Meurman ja tämän vanhempi, nelivuotias tytär kuolivat. Ekman maalasi kaksi tapahtumaan liittyvää taulua, joista toinen oli tuokiokuva tuolta syntymäpäivältä kartanon salongista, ja Zachris Topelius ja Fredrik Cygnaeus kirjoittivat muistorunon. Onnettomuuspaikalle von Troilien sukuseura pystytti graniittisen muistomerkin vuonna 1930.[3][4]