kemiallinen yhdiste From Wikipedia, the free encyclopedia
Bikalutamidi (C18H14SN2O4F4) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä eturauhassyövän hoidossa. Bikalutamidi kuuluu WHO:n ylläpitämälle listalle tärkeimmistä lääkeaineista[3].
![]() | |
![]() | |
Bikalutamidi | |
Systemaattinen (IUPAC) nimi | |
N-[4-syano-3-(trifluorimetyyli)fenyyli]-3-(4-fluorifenyyli)sulfonyyli-2-hydroksi-2-metyylipropanamidi | |
Tunnisteet | |
CAS-numero | |
ATC-koodi | L02 |
PubChem CID | |
DrugBank | |
Kemialliset tiedot | |
Kaava | C18H14N2F4O4S |
Moolimassa | 430,382 |
SMILES | Etsi tietokannasta: | ,
Fysikaaliset tiedot | |
Sulamispiste | 191–193 °C [1] |
Farmakokineettiset tiedot | |
Hyötyosuus | ? |
Proteiinisitoutuminen | 95 %[2] |
Metabolia | Hepaattinen |
Puoliintumisaika | n. 6 vrk |
Ekskreetio | ? |
Terapeuttiset näkökohdat | |
Raskauskategoria |
? |
Reseptiluokitus |
|
Antotapa | Oraalinen |
Bikalutamidin vaikutusmekanismi perustuu siihen, että se on androgeenireseptorien toiminnan estäjä. Tällöin androgeenihormonien, erityisesti testosteronin vaikutukset syöpäsoluissa eivät ilmene. Bikalutamidi on optisesti aktiivinen yhdiste, ja ainoastaan (R)-enantiomeerilla on lääkeaineena aktiivisuutta. (S)-enantiomeeri metaboloituu nopeasti ja on inaktiivinen. Bikalutamidia käytetään erityisesti etäpesäkkeitä muodostavan eturauhassyövän hoidossa. Sitä käytetään yhdessä leikkaushoidon, kastroinnin ja gonadoliberiinihormonin agonistin kanssa. Bikalutamidi sitoutuu androgeenireseptoreihin noin kaksi kertaa niin tehokkaasti kuin vanhemmat lääkeaineet flutamidi ja nilutamidi.[2][4][5][6]
Tyypillisin bikalutamidin aiheuttama haittavaikutus on kuumat aallot, joita ilmenee noin puolella potilaista. Lisäksi mahdollisia haittavaikutuksia ovat gynekomastia eli rintojen suurentuminen, allergiset oireet, erektiohäiriöt ja alentunut seksuaalinen halukkuus. Ruuansulatuskanavan oireet ovat harvinaisia, mutta mahdollisia.[2][6]
Bikalutamidin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa metyylimetakrylaatin kaksoissidos hapetetaan epoksidiksi vetyperoksidin avulla. Seuraavassa vaiheessa p-fluoritiofenoli reagoi tämän tuotteen kanssa, jolloin epoksidirengas aukeaa. Sitä seuraa esterin hydrolyysi, ja muodostunut karboksyylihappo reagoi 4-syano-3-trifluorimetyylianiliinin kanssa muodostaen amidin tionyylikloridin läsnä ollessa. Viimeisessä vaiheessa tuotteen tioeetteriryhmä hapetetaan sulfoniryhmäksi m-klooriperbentsoehapon avulla.[4]