Byl bych rád, aby mne děti, až vyrostou, nesoudily podle náznaků atrosek, které snad najdou, nebo podle toho, že nenajdou nic. Chtěl bych, aby viděly – askrytě toužím, aby také uznaly – že jsem mohl něčím být.[2] — František Kovárna
Děti začínají tím, že své rodiče milují, později je odsuzují ajen zřídkakdy, pokud vůbec, jim odpouštějí.[5] — Oscar Wilde
Jediný způsob, jak si být jist, že děti vaše rady vyslechnou, je zjistit si nejdřív, co samy chtějí, apak jim to poradit.[6] — Harry Truman
Myslím, že hodně štěstí vám přinesou děti, ale taky hodně neštěstí, když se jim nedaří. Myslím, že štěstí přináší, když se vám daří dělat to, co máte rádi.[7] — Nicholas Winton
Nebyl-li schopen dát smysl svému vlastnímu životu, pokouší se dát mu smysl prostřednictvím dětí, ale nutně ztroskotá jak vsobě, tak vdětech. —Erich Fromm
Teprve, když člověk umírá, pozná, co jsou to děti! Ach, drahý příteli, nežeňte se, nemějte děti! Dáte jim život, ony vám dají smrt. Vy je uvedete do světa, ony vás zněho vyštvou. —Honoré de Balzac
Děti jsou videálním věku tehdy, jsou-li již příliš staré na to, aby celé noci proplakaly, aještě příliš mladé na to, aby celé noci proflámovaly.[3] — neznámý autor?
Rozdíl mezi dětmi arodiči je také vtom, že děti nerady ukazují fotografie svých rodičů. — neznámý autor?
Tátové kdětem, ne do vězení.[9] — (heslo sdružení K 213)
Zpočátku děti své rodiče milují, spřibývajícím věkem je soudí, někdy jim odpustí.[19] Children begin by loving their parents; as they grow older they judge them; sometimes they forgive them. — Oscar Wilde, Obraz Doriana Graye
↑ WICKHAM, Sara. Co je pro mě dobré: rozhodování v době těhotenství a porodu. Překlad Veronika Šilarová. 1. vyd. Praha: Alferia, 2022. ISBN978-80-271-1274-6. S.9.
↑
František Kovárna – „mohl jsem něčím být…“. rozhlas.cz [online]. 2015-09-17[cit. 2016-02-11]. Dostupné online.