From Wikipedia, the free encyclopedia
„European Son“ je jedenáctá skladba z prvního alba americké skupiny The Velvet Underground nazvaného The Velvet Underground & Nico. Nahrána byla spolu se skladbami „Run Run Run“, „All Tomorrow's Parties“, „Femme Fatale“, „There She Goes Again“, The Black Angel's Death Song a „I'll Be Your Mirror“ v dubnu 1966 ve studiu Scepter Studios v New Yorku. Všechny tyto skladby v těchto verzích později vyšly na albu The Velvet Underground & Nico. Mimo to zde ještě nahráli tři další skladby – „Heroin“, „I'm Waiting for the Man“ a „Venus in Furs“ – ty však v těchto verzích na prvním albu nevyšly.[1] Role zvukařů se ujali Norman Dolph a John Licata a o produkci se staral Andy Warhol.[2]
European Son | ||||
---|---|---|---|---|
Skladba od The Velvet Underground | ||||
Z alba | The Velvet Underground & Nico | |||
Vydáno | březen 1967 | |||
Nahráno | duben 1966 | |||
Žánr | avantgardní hudba, experimentální rock, protopunk | |||
Délka | 7:46 | |||
Vydavatelství | Verve Records | |||
Producent | Andy Warhol | |||
Skladatel | Lou Reed, John Cale, Sterling Morrison, Maureen Tucker | |||
Textař | Lou Reed | |||
První verš | You killed your European son | |||
The Velvet Underground & Nico chronologicky | ||||
|
Autory hudby jsou všichni členové skupiny, tedy Lou Reed, John Cale, Sterling Morrison a Maureen Tucker a text napsal Reed. Značná část skladby je instrumentální a právě proto ji Reed věnoval svému vzoru Delmoru Schwartzovi, který však paradoxně neměl rád texty rokenrolových skupin.[3] Později to bylo vysvětleno tím, že píseň obsahuje minimum textu a Schwartzovi by se tedy mohla líbit.[1] Jde o nejdelší a nejvíce experimentální skladbu z celého alba a, stejně jako „Sister Ray“ z druhého alba White Light/White Heat, je až na jeho samém konci. Vedle klasických hudebních nástrojů je zde slyšet i rozbití skla, které ji připisováno Johnu Caleovi.[1]
Americká skupina Half Japanese vydala coververzi skladby „European Son“ na svém třetím albu Our Solar System.[4] V roce 1990 vyšla skladba v podání britské skupiny Ride na tribute albu Heaven & Hell - A Tribute to The Velvet Underground.[p 1] V roce 1998 vyšla skladba na dalším tribute albu Plays Venus in Furs and Other Velvet Underground Songs v podání nizozemské zpěvačky Bettie Serveert.[5] V tomtéž roce svou skladbu vydal Thurston Moore na kompilaci The End of Music as We Know It.[6] Americký kytarista Gary Lucas svou verzi vydal na svém albu Street of Lost Brothers z roku 2000.[7] Skladbu rovněž nahrála skupina The Olivia Tremor Control. Její verze vyšla na albu Black Foliage: Animation Music Volume 1 v roce 2011.[8] V roce 2011 vyšla na albu The Velvet Underground & Nico Tribute v podání Stephana Jenkinse a Joe Lewise.[9] Basovou linku z této skladby použila skupina Yo La Tengo v písni „Moby Octopad“.