From Wikipedia, the free encyclopedia
Kralupy nad Vltavou (něm. Kralup an der Moldau) jsou město ležící po obou stranách řeky Vltavy asi 20 km severně od Prahy, v okrese Mělník Středočeského kraje. Žije zde obyvatel. Na svou relativně malou rozlohu má město velké množství lesů, skal a vodních ploch. Je železničním uzlem několika regionálních drah a hlavní trati Praha–Děčín.
Kralupy nad Vltavou | |
---|---|
![]() Kralupy nad Vltavou, pohled z Hostibejku | |
![]() ![]() | |
znakvlajka | |
Lokalita | |
Status | město |
Pověřená obec | Kralupy nad Vltavou |
Obec s rozšířenou působností | Kralupy nad Vltavou |
Okres | Mělník |
Kraj | Středočeský |
Historická země | Čechy |
Základní informace | |
Rozloha | 21,9 km² |
Nadmořská výška | 176 - 274 m n. m. |
PSČ | 190 32 až 278 01 |
Počet částí obce | 5 |
Počet k. ú. | 6 |
Počet ZSJ | 30 |
Kontakt | |
Adresa městského úřadu | Palackého náměstí 1 Kralupy nad Vltavou 278 01 Kralupy nad Vltavou 1 mesto@mestokralupy.cz |
Starosta | Petr Holeček |
Oficiální web: www | |
![]() | |
Další údaje | |
![]() |
Název „Kralupy“ vychází ze spojení „Korlupy“, nebo psáno dnešním jazykem zní „loupání kůry“. Název by tedy napovídal, že se v okolí Kralup ve velkém loupala kůra. Ovšem na rozdíl od ostatních obcí, která kdysi v Čechách nesla název Kralupy, dle archeologických nálezů měla krajina v okolí dnešních Kralup nad Vltavou povahu spíše stepní [zdroj?]. Pravděpodobnější (i když pro město méně lichotivá) je varianta, že jméno vzniklo jako hanlivé označení místa, kde žijí zloději drůbeže, lidé, kteří „loupí kury“. Možné ale je, že slovo vzniklo zcela jinak a lze se jen dohadovat jak. Přívlastek „nad Vltavou“ rozlišuje toto město od Německých Kralup neboli Kralup u Chomutova, obce zaniklé v roce 1976 kvůli těžbě uhlí a Kralup u Žatce, obce zaniklé již ve středověku.
Kralupy leží v místě kde řeka Vltava vytéká ze skalnatého údolí Pražské plošiny a vstupuje do otevřené krajiny Polabí. Centrum města leží na obou březích Vltavy v katastrálním území Kralupy nad Vltavou, jihovýchodně od Zákolanského potoka, toto katastrální území však zasahuje i do průmyslové a sportovní zóny na pravém břehu řeky. Blízko centra města se nachází železniční stanice Kralupy nad Vltavou, významný železniční uzel. V centru Kralup stojí pseudogotický kostel Nanebevzetí Panny Marie a svatého Václava, tato trojlodní bazilika byla vysvěcena 27. října 1895. V 70. letech 20. století byl kostel ve směru od Lobče zastíněn novostavbou obchodního domu.
Na jihozápadě je součástí města místní část Minice (k. ú. Minice u Kralup nad Vltavou). V Minicích je železniční zastávka Kralupy nad Vltavou-Minice na trati 093 do Zákolan. Minicemi podél železniční tratě protéká Zákolanský potok a vlévá se zde do něj Turský potok. Přes Minice přichází do Kralup také silnice II/240 z Turska pod názvem Pražská. V Minicích je kostel svatého Jakuba Staršího. Na hranici Minic a Mikovic u hranice sousední obce Otvovice je přírodní památka Minická skála.
V západní části Kralup leží místní části Mikovice (k. ú. Mikovice u Kralup nad Vltavou) a Zeměchy (k. ú. Zeměchy u Kralup nad Vltavou). Železniční trať z kralupského nádraží má v Mikovicích stanici Kralupy nad Vltavou-předměstí a dále se větví na severozápad do Velvar a na západ do Zvoleněvsi. Západní větev má ještě v Zeměchách zastávku Zeměchy. Oběma částmi prochází silnice II/240 pod názvem Velvarská směrem do Velvar. Mikovice tvoří západní část souvislé zástavby města Kralup. Zeměchy jsou urbanisticky samostatnou vesnicí vzdálenou ještě asi 1 km západně. V Zeměchách je kostel Narození sv. Jana Křtitele, na jižním okraji vsi pak přírodní památka Sprašová rokle u Zeměch. V severní části k. ú. Zeměchy leží ve vzdálenosti asi 1,2 km od Zeměch osada (usedlost) Nový Dvůr.
Severní část města na levém břehu zaujímá katastrální území Lobeč, které jako jediné není samostatnou místní částí, ale patří také k centrální místní části. Jižním okrajem Lobče prochází východozápadním směrem silnice II/101, která na východě pokračuje přes most T. G. Masaryka (postavený v letech 1926–1928) do další místní části Lobeček a pak směrem na Veltrusy. Souběžně s vltavským břehem prochází Lobčí severojižním směrem silnice III. třídy do Nelahozevsi. V Lobči poblíž centra města je sportovní hala s plaveckým bazénem. Nad děčínskou železniční tratí vystupuje skalnatý ostroh Hostibejk s vycházkovými cestami a vyhlídkovým altánem, podél řeky pak navazuje Lobečská skála se třemi tzv. Nelahozeveskými tunely (I, II a III). Po břehu řeky vede Dvořákova stezka.
Na levém břehu město Kralupy sousedí (od jihu k severu) s obcemi Dolany nad Vltavou, Holubice, Otvovice, Olovnice, Velvary a Nelahozeves.
Pravý (severovýchodní) břeh Vltavy zaujímá místní část a katastrální území Lobeček a na jihu na něj zasahuje k. ú. Kralupy nad Vltavou. Blíže k Vltavě leží obytná čtvrť s několika školami a zimním stadionem. Východní část Lobečku zaujímá rozsáhlý areál společností Synthos Kralupy (bývalý Kaučuk) a Česká rafinérská, na který na jihozápadě navazájí další průmyslové objekty. Celá průmyslová zóna je protkaná sítí vleček. V nejvýchodnějším výběžku Kralup leží na trati 092 železniční stanice Chvatěruby. Město Kralupy na tomto břehu řeky sousedí s Veltrusy a Chvatěruby.
Kralupské údolí bylo osídleno již v pravěku. První doložená zmínka o Kralupech (považovaná za falzum) se nachází v soupisu majetku břevnovského kláštera z roku 993. Autentická je až darovací listina krále Václava I., který 6. dubna 1253 věnoval pražským Křižovníkům s červenou hvězdou několik vesnic, mezi nimi i Kralupy. Řád zde dal postavit mlýn s tvrzí a ves zůstala v jeho držení až do roku 1848. Tehdy počet jejích obyvatel nedosahoval ani 200 duší. První písemná zmínka o Kralupech je z roku 1253.
Tři jmena z historie nás zajímají, pokud se Kralup týče, a která spadají do dávných dob. Je to jméno Blažej, o němž se dovídáme v „Dějepis Města Prahy“ od V. V. Tomka, a sice na str. 326. „Na jízdě skrz Moravu potkala nehoda Velka Koudelníka, tehdáž nejvyššího hejtmana sirotčího, že od koně svého svržen, zlomil sobě nohu (11. března), pročež odvezen do Dašic a na jeho místo postaven Blažej z Kralup.“ Na str. 399: „Odtamtud psali (od Střelína) 1. dubna hejtmani Táborští a Sirotčí Blažej z Kralup atd.“ Str. 398 (před Nisou): „Bezpečný list vydán (parlamentářům) od vrchních dvou hejtmanů Jaroslava z Bukoviny nad Táborem a Blažeje z Kralup na Sirotky atd.“
Druhé jméno je Křížek, které spadá do 15. století a nalézáme ho rovněž u Tomka „Dějepis města Prahy“ na str. 102: „Mezi konšely hradčanskými uvádí se po období od 4./1. 1420 do 26./2. 1420 také Křížek z Kralup.
Roku 1548 v zemských deskách se udává, že jakýsi Vojtěch Rohlík z Karlup držel grunt v Chýnově – kteréž jméno vyskytuje se v historii Betlémské kaple v Praze
Ještě v roce 1850 byly Kralupy jen osadou s 27 domky. Mohutný rozvoj nastal se zavedením železnice. S koncem roboty přišla v roce 1851 železnice a s ní i pokrok. K podmokelské dráze přibyla dráha buštěhradská na dopravu kladenského uhlí, které se zde překládalo do lodí. Postavena byla loděnice a založena první chemická továrna. V roce 1865 přibyla dráha turnovská, postavily se železniční dílny, v Kralupech vznikla železniční křižovatka.
V roce 1867 byla zřízena první kralupská obecná škola. A rozvoj obce pokračoval: byl postaven parní mlýn a parní pila, rozrůstaly se železniční objekty, postaven byl pivovar a cukrovar, takže v roce 1881 měla obec s připojenou Lobčí téměř 3000 obyvatel a byla povýšena na městys. V tomto roce byla prodloužena železniční trať do Velvar a k dílnám, chemickým a stavebním podnikům přibyly strojírny, byla založena spořitelna a zaveden telefon. V roce 1884 vznikl kralupský Sokol a zakládány byly i dělnické spolky. V roce 1901 zahájila výrobu Kralupská rafinerie minerálních olejů, která později měla na 700 zaměstnanců.
Přibývalo obyvatel, stavěly se další školy a ke konci 19. století kralupská obec usilovala o získání statutu města. Důležitým předpokladem byl ale vlastní kostel. Z daru pražského probošta Msgr. Eduarda Tersche byl v letech 1894–1895 postaven farní kostel Panny Marie a sv. Václava a teprve potom rozhodnutím císaře Františka Josefa I. z 22. listopadu 1902 mohly být Kralupy povýšeny na město.
V roce 1910 mělo město na 6 000 obyvatel, byl zřízen okresní soud a berní úřad a v roce 1913 se Kralupy staly sídlem okresní politické správy. V roce 1935 byl v Kralupech založen 1. skautský oddíl, vedením byli pověřeni brr. Fr. Šanda a V. Kintera.
V červenci 1914 vypukla první světová válka, do níž z okresu narukovalo 7000 mužů a z kostelní věže byly zrekvírovány největší zvony. Nový okres nedokázal zorganizovat zásobování, docházelo ke stávkám a demonstracím a Kralupy se staly jedním z měst, kde došlo k převratu již 14. října 1918. Ani během okupace neustávala kulturní činnost, vzbuzující naději. Místní spolky se spojily a jejich činnost vyvrcholila v roce 1941 oslavami stých narozenin Antonína Dvořáka.
V letech 1935-1936 bylo severovýchodně od města na obecních pozemcích v Lobečku vybudováno kralupské letiště, které vzniklo v rámci akce „1000 nových pilotů republice“, kterou organizovala Masarykova letecká liga a Aeroklub republiky Československé.[1] V roce 1939 bylo letiště v Kralupech obsazeno německou armádou. Létání v místním aeroklubu bylo samozřejmě ukončeno. Po válce byl obnoven nejprve bezmotorový provoz a o něco později se začalo i s motorovým létáním na letadle Piper. Letecká činnost na Kralupském letišti pokračovala až do roku 1958, kdy se na ploše letiště začalo s výstavbou podniku Kaučuk.[1]
Kralupy patřily za druhé světové války k nejpostiženějším českým městům, neboť velkou část města poničil těžký nálet amerických bombardérů v poledne 22. března 1945. Jeho cílem byla kralupská rafinerie. Oblak černého kouře ze zasažené nádrže ropy zahalil celé město a další vlny bombardérů už shazovaly svůj náklad naslepo, celkem na 1500 bomb. Nálet poškodil nádraží, zničil většinu průmyslových objektů a 117 domů, mnoho dalších domů bylo poškozeno. Město bylo zcela rozvráceno, o životy přišlo 145 Čechů a 100 německých vojáků. Kralupy se staly válkou nejpostiženějším městem v Čechách.[2]
Po osvobození v květnu 1945 nastal čas obnovy. Němečtí zajatci byli nasazeni na odklízení trosek, lidé se vraceli k opravám budov a strojů. Z okolí do města proudily stovky nedělních brigádníků, naopak do pohraničí se stěhovali ti, kteří v postiženém městě nemohli najít obživu.
„ | Sotva jsem vyšel z nádražní haly a rozhlédl se po ulicích, poznal jsem, že stín březnové katastrofy leží ještě nad městem. V Praze už zářily výkladní skříně a ulice byly plny lidí, kralupské ulice byly šedé a téměř liduprázdné. Nikde nic svátečního. Vítr jakoby v rozích ulic místo smetí proháněl ještě pláč, slzy a vzdechy. Všude se šlapalo po smutných a ošklivých vzpomínkách. | “ |
— Jaroslav Seifert po návštěvě Kralup na konci roku 1945[2] |
Od roku 1947 byly Kralupy opět okresním městem. Na levém předmostí byla dostavěna budova Okresního národního výboru, v centru hasičský dům a poliklinika.
V Lobečku byly postaveny dětské jesle a moderní škola. V roce 1948 byl kralupský okres rozšířen a zahrnoval 3 města a 50 vesnic s 35 000 obyvatel. Protože téměř 80 % plochy okresu tvořila orná půda, byla propagována násilná kolektivizace zemědělství, která však nepřinesla očekávané výsledky. Například v roce 1950 byly výnosy obilovin nižší než před válkou. Představitelé politické opozice byli vězněni nebo vystěhováni.
Od roku 1955 město stagnovalo, při odstraňování válečných škod byly zrušeny některé dřívější menší provozy a nedokázalo se proto vyrovnat jiným, válkou nepostiženým městům. V roce 1960 proběhla územní reorganizace, Kralupy ztratily statut okresního města, okres byl rozdělen a město s východní částí okresu bylo přičleněno k Mělnicku.
Velký význam pro město mělo rozhodnutí, navazující na tradici zdejšího lučebního průmyslu, o vybudování jednoho z největších chemických závodů naší republiky – národního podniku Kaučuk. Jeho stavba byla zahájena koncem léta 1958 na kralupském sportovním letišti a do Kralup se začaly sjíždět stovky mládežníků z celé republiky. Výroba v novém chemickém podniku byla zahájena v roce 1963. V roce 1975 byl n. p. Kaučuk rozšířen o rafinerii ropy a stávající výrobní zařízení byla rozšiřována a modernizována. Zároveň se pronikavě začala měnit tvář města.
V Lobečku rychle pokračovala stavba nového sídliště s více než 1000 byty, bylo vybudováno i nové koupaliště, Společenský dům s kinem a víceúčelovým sálem, budova bývalého ONV byla adaptována na nemocnici. Koncem 60. let byla stavební činnost přesunuta do města výstavbou dalšího sídliště Kochmanka a po likvidaci cukrovaru vzniklo další stejnojmenné sídliště u levého břehu Vltavy. V roce 1969 byla v Lobečku vybudována umělá ledová plocha, o 20 let později také zastřešená. V roce 1974 byla zahájena přestavba železničního uzlu, při které byly zbořeny dráze přiléhající části ulic Husovy a Jungmannovy. Bylo rovněž zbořeno staré nádraží a nové, moderní bylo uvedeno do provozu v roce 1986. Dne 21. ledna tohoto roku za asistence Státní bezpečnosti byl na kralupském hřbitově pohřben laureát Nobelovy ceny, básník Jaroslav Seifert.
Revoluční události z podzimu roku 1989 znamenaly „konec vlády jedné strany“. V červnu 1990 byl dostavěn hotel Sport, do jehož části se přestěhoval městský národní výbor, v němž byli vedle komunistů zastoupeni i představitelé Občanského fóra. V podzimních volbách do Městského zastupitelstva byl starostou města zvolen Mgr. Pavel Rynt. Další rok probíhal ve znamení privatizací a restitucí znárodněného majetku. Koncem roku 1991 bylo ustaveno Městské muzeum, v roce následujícím pak městská policie.
V lednu 1994 se kralupský Kaučuk stal akciovou společností. V komunálních volbách byl starostou města zvolen opět Pavel Rynt. V říjnu 1995 byl slavnostně otevřen penzion pro důchodce, vedle mostu T. G. Masaryka byla zahájena stavba lávky pro pěší. Po jejím otevření v prosinci 1996 byla zahájena oprava mostu.
Městské muzeum bylo znovu otevřeno po rekonstrukci. Rok 2000 byl rokem četných výročí. Uplynulo 55 let od nešťastného náletu, 150 let od zahájení pravidelné železniční dopravy, 120 let od narození kralupského rodáka, malíře Jiřího Karse, 120. výročí založení oslavila Městská knihovna a bylo vzpomenuto i 130. výročí narození malíře Josefa Holuba.
Městské muzeum kromě archeologických nálezů a historie okolí věnuje zvláštní pozornost též básníku Jaroslavu Seifertovi a kralupskému rodákovi, malíři Jiřímu Karpelesovi, známému ve světě pod jménem Georges Kars (1880-1945). V roce 2002 se město připravovalo k oslavám svého 100. výročí, k nimž už nedošlo.
Město postihla povodňová vlna, svou prudkostí a svými následky zatím největší v historii dolního Povltaví. Při této povodni patřily Kralupy mezi nejzasaženější města. Na některých domech je dodnes vidět typická „čára“ ukazující výšku tehdejší hladiny. Obnova zničených objektů pak pokračovala celá další léta. Povodeň kulminovala 14. srpna, kdy se průtok přiblížil hodnotě 5000 m3s−1. Pod vodou se ocitl celý střed města včetně postranních ulic, do kterých se rozlil Zákolanský potok. Na náměstí sahala hladina vody do výšky 2 metrů, zaplaveno bylo i nádraží. Voda ohrožovala i železobetonový most Tomáše Garriguea Masaryka. Sjely se hasičské záchranné sbory z blízkého i vzdáleného okolí, evakuace obyvatel z ohrožených objektů proběhly beze ztrát na životech.
Po opadnutí vody začal úklid a ukázaly se vzniklé škody, které pomáhali likvidovat všichni. Dobrou organizační činností a za pomoci ze sousedních měst a obcí se do Vánoc podařilo město uklidit. Odstraňování následků povodně pokračovalo i v dalších letech a zdá se, že město přitom dostalo přívětivější vzhled.
Během jara 2014 začala skupina zdejších sympatizantů s postavou Švejka, z díla Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války od Jaroslava Haška, plánovat instalaci sochy této literární postavy do pěší zóny zdejší Husovy ulice. Náklady na zhotovení skulptury vyčíslili členové spolku na 400 tisíc českých korun, které chtějí vybrat formou sbírky.[3]
Dějiny územněsprávního začleňování zahrnují období od roku 1850 do současnosti. V chronologickém přehledu je uvedena územně administrativní příslušnost města v roce, kdy ke změně došlo:
Ve městě Kralupy nad Vltavou (9591 obyvatel) byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody (výběr):[11]
V obci Minice (833 obyvatel, katol. kostel, sbor dobrovolných hasičů, samostatná obec se později stala součástí Kralup nad Vltavou) byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody:[12] holič, 3 hostince, 2 kapelníci, konsum Svépomoc, kovář, mlýn, 2 obchody s obrazy, obuvník, 4 obchody s ovocem, pekař, pokrývač, povozník, 7 rolníků, řezník, sadař, 4 obchody se smíšeným zbožím, Spořitelní a záložní spolek pro Minice, 3 trafiky, truhlář, obchod s uhlím.
V obci Zeměchy (471 obyvatel, katol. kostel, samostatná obec se později stala součástí Kralup nad Vltavou) byly v roce 1932 evidovány tyto živnosti a obchody:[13] 2 hostince, košíkář, kovář, 2 obuvníci, 2 rolníci, řezník, 3 obchody se smíšeným zbožím, 2 švadleny, trafika, obchod s uhlím, obchod s dřevěným uhlím.
Podle sčítání 1921 zde žilo v 613 domech 5 814 obyvatel, z nichž bylo 3 028 žen. 5 728 obyvatel se hlásilo k československé národnosti, 33 k německé a 6 k židovské. Žilo zde 3 832 římských katolíků, 220 evangelíků, 58 příslušníků Církve československé husitské a 119 židů.[14] Podle sčítání 1930 zde žilo v 1 534 domech 9 587 obyvatel. 9 445 obyvatel se hlásilo k československé národnosti a 86 k německé. Žilo zde 6 457 římských katolíků, 446 evangelíků, 301 příslušníků Církve československé husitské a 140 židů.[15]
Rok | 1869 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1921 | 1930 | 1950 | 1961 | 1970 | 1980 | 1991 | 2001 | 2011 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Počet obyvatel | 3 317 | 5 200 | 5 761 | 7 743 | 9 549 | 9 612 | 10 960 | 10 558 | 11 629 | 14 898 | 17 928 | 17 934 | 17 506 | 18 472 |
Počet domů | 313 | 501 | 533 | 744 | 957 | 1 178 | 1 777 | 2 137 | 2 150 | 2 190 | 2 079 | 2 255 | 2 309 | 2 563 |
Rok | 1869 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1921 | 1930 | 1950 | 1961 | 1970 | 1980 | 1991 | 2001 |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Počet obyvatel | 1 341 | 2 968 | 3 277 | 4 722 | 5 848 | 5 814 | 5 703 | 9 408 | 11 166 | 5 144 | 7 617 | 8 942 | 8 633 |
Počet domů | 97 | 235 | 252 | 378 | 498 | 613 | 820 | 1 847 | 2 034 | 852 | 714 | 772 | 759 |
Dopravní síť
Veřejná doprava 2012
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.