třída australských torpédoborců From Wikipedia, the free encyclopedia
Třída Hobart je třída raketových torpédoborců Australského královského námořnictva. Plavidla slouží zejména pro zajištění prostorové protivzdušné obrany floty v okruhu 150 km. Austrálie objednala stavbu celkem tří jednotek, které byly do služby přijaty v letech 2017–2020. Ve službě nahradily fregaty třídy Adelaide.
Třída Hobart | |
---|---|
![]() HMAS Brisbane (DDG 41) | |
Obecné informace | |
Uživatel | ![]() |
Typ | torpédoborec |
Lodě | 3 |
Osud | aktivní (2024) |
Předchůdce | třída Perth |
Technické údaje | |
Výtlak | 7 000 t (plný) |
Délka | 147 m |
Šířka | 18,6 m |
Ponor | 7,2 m |
Pohon | CODAG |
Rychlost | 28+ uzlů |
Dosah | 5 000 nám. mil při rychlosti 18 uzlů |
Posádka | ~180 důstojníků a námořníků |
Výzbroj | 1× 127mm kanón 2× 25mm kanón 1× 20mm Phalanx 1× Mk 41 (48 hl.) 2× Mk 141 (4 hl.) 2× Mk 32 (2 hl.) |
Letadla | 1× MH-60R Seahawk |
Radar | AN/SPY-1D(V) |
Projekt stavby tří jednotek této třídy realizuje konsorcium Air Warfare Destroyers Alliance (AWD) v rámci australského obranného programu SEA 4000 v hodnotě 8 miliard dolarů. Ten je reakcí na zaostávání australských lodí v protivzdušné obraně – raketové torpédoborce třídy Perth byly vyřazeny, fregaty třídy Adelaide zastarávají a omezené možnosti třídy Anzac má teprve napravit modernizační program testovaný na fregatě Perth. Třída Hobart proto má mít schopnost zajišťovat prostorovou protivzdušnou obranu.
Požadavky na celý projekt byly vypsány v roce 2003. Zareagovaly na ně americké loděnice Gibbs & Cox s modifikací torpédoborců třídy Arleigh Burke a španělská Navantia s úpravou platformy F100 (třída Álvaro de Bazán) označenou F105. V lednu 2006 bylo oznámeno, že torpédoborce nesou tradiční jména Hobart (DDG 39), Brisbane (DDG 41) a Sydney (DDG 42).[1] V roce 2007 byl jako vítězný vybrán projekt Navantie.[2]
Plavidla mají modulární konstrukci. Jednotlivé části staví loděnice ASC (dříve Australian Submarine Corporation) v Osborne ve městě Adelaide, BAE Systems Australia v Melbourne a Forgacs Group v Tomagu ve městě Newcastle. Finální kompletace a instalace vybavení probíhá v loděnici ASC. V současnosti jsou vyráběny různé moduly pro všechny tři jednotky.
Torpédoborce třídy Hobart měly dle plánu vstoupit do služby v letech 2014, 2016 a 2017. Podíl australského průmyslu na celém programu je odhadován na 55%.[3]
Kýl prototypové jednotky HMAS Hobart byl založen v září 2012 v loděnici ASC.[4] V červnu 2013 byly do Austrálie dodány poslední stavební bloky plavidla.[5]
Program stavby třídy Hobart konsorciem AWD se do roku 2014 dostal do 15–21 skluzu a o 300 milionů překročil stanovený rozpočet ve výši 8,45 miliardy australských dolarů, což není konečné číslo. Způsobila to jak nezkušenost australských loděnic, tak špatná koordinace s loděnicí Navantia, která například dodala chybné plány.[6]
Prototypový torpédoborec Hobart zahájil dne 13. září 2016 námořní zkoušky.[7] Zkoušky plavidlo úspěšně dokončilo 6. března 2017.[8] Do služby bylo přijato 23. září 2017.[9]
Plných operačních schopností (Full Operational Capabilities – FOC) celá třída dosáhla v polovině roku 2021.[10]
Jednotky třídy Hobart:
Jméno | Založení kýlu | Spuštěna | Vstup do služby | Status |
---|---|---|---|---|
HMAS Hobart (DDG 39) | 6. září 2012 | 23. května 2015[11] | 23. září 2017 | aktivní |
HMAS Brisbane (DDG 41) | 3. února 2014[12] | 15. prosince 2016 | 27. října 2018 | aktivní |
HMAS Sydney (DDG 42) | 19. listopadu 2015[13] | 19. května 2018 | 18. května 2020 | aktivní |
Plavidla jako první australské válečné lodě nesou zbraňový systém Aegis úrovně Baseline 7.1 a radar AN/SPY-1D(V). Jsou vybavena trupovým a vlečným sonarem. V dělové věži na přídi je jeden 127mm kanón Mk 45 Mod 4. Za dělovou věží se je nacházet 48násobné vertikální odpalovací zařízení Mk 41. Do něj půjde uložit protiletadlové řízené střely typů Standard SM-2 Block IIIB,[14] Standard SM-6 a RIM-162 ESSM. Ve středu jsou umístěny dva čtyřnásobné kontejnery Mk 141 protilodních střel RGM-84 Harpoon. K obraně proti protilodním střelám lodě nesou jeden 20mm hlavňové systémy blízké obrany Phalanx Block 1B a australský vrhač klamných cílů Nulka. Torpédoborce dále nesou dva dvojhlavňové 324mm torpédomety Mk 32 Mod 9 pro lehká protiponorková torpéda MU90 a dvě dálkově ovládané zbraňové stanice Typhoon Mk-25 s jedním 25mm kanónem M242 Bushmaster.[15] Plavidla jsou vybavena přistávací plochou a hangárem pro uskladnění jednoho protiponorkového vrtulníku či bezpilotních prostředků.
Pohonný systém je koncepce CODAG. Tvoří ho dvě plynové turbíny General Electric LM2500 a dva diesely Caterpillar Bravo 16V. Nejvyšší rychlost přesahuje 28 uzlů.
Námořnictvo plánuje rozšířit výzbroj torpédoborců o střely s plochou dráhou letu Tomahawk, ke kterým země získá přístup v rámci svého členství v alianci AUKUS.[16]
Roku 2024 začalo přezbrojování torpédoborců novými řízenými střelami NSM.[17] V červenci 2024 byla střela NSM poprvé vypuštěna z torpédoborce HMAS Sydney při mezinárodním cvičení RIMPAC 2024.[18]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.