Po vystudování základní školy prošel několik zaměstnání, také absolvoval dvouleté studium na pedagogickém oddělení městské hudební školy vPraze.[2] Po roce 1950 maturoval (jednalo se okurz umožňující získat maturitu bez středoškolského vzdělání, který byl určen pro dělníky). Vletech 1951–1953 studoval na DAMU, studia však po dvou letech zanechal.
Po ukončení studia se stal asistentem režie ve Vesnickém divadle vPraze. Vroce 1953 nastoupil vojenskou službu kTechnickým praporům TP, po jejímž ukončení v roce 1955 byl krátce zaměstnán jako vychovatel korejských dětí v Liběšicích a pak se stal profesionálním spisovatelem.
Jeho nejúspěšnějším dílem se stalo dílo Černí baroni aneb Válčili jsme za Čepičky, které znázorňovalo ironizující a satirickou formou absurdity vtehdejší socialistické armádě. Vše co psal, bylo humoristického až satirického charakteru.
Spolupracoval iscelou řadou časopisů (Dikobraz) a divadel. Vtěchto časopisech se často podílel na vtipech, které kreslil Jiří Winter Neprakta.[3] Napsal několik rozhlasových a televizních scénářů.
Z chlévů i bulvárů aneb Smrt je moje východisko (1960)
Krvavý Bill a viola (1961)
Od Šumavy k Popokatepetlu (1962)
Každý na svém koni (kabaret, 1963)
Kovbojská romance (pásmo, 1964)
Volno, zelená (estrádní pásmo, 1966, s J. Kratochvílem a dalšími)
Pražská strašidla (1968; 1970 rozšíř. s tit. Praha plná strašidel)
Černí baroni aneb Válčili jsme za Čepičky (1969, líčí zde osudy příslušníků PTP. Román byl napsán vobdobí pražského jara, po tomto období se nesměl krátce publikovat. Druhé doplněné vydání této knihy bylo umožněno až vr.1990. Tento román byl zfilmován a na jeho základě vznikl itelevizní seriál; 2. díl s tit. Černí baroni, Curych 1975, pod pseud. Rudolf Kefalín; oba díly společně 1990)[pozn. 1]
Sek a Zula (1969-1971, kreslené příběhy z pravěku pro děti)
Draculův švagr (1970, povídková sbírka, řazená dříve do sci-fi[6], dnes mezi horory)
99 národních specialit sovětské kuchyně (1981, s A. Vlčkovou; 1986 rozšíř. s tit. 3x 99 národních specialit sovětské kuchyně, s A. Vlčkovou a O. Dufkem)
Rodiče se zbláznili! (1982)
Nejkrásnější dívka ve střední Evropě (1982)
Dívka na vdávání (1983; 2000 s tit. Nemravná dívka na vdávání)
Černý baron od Botiče (vzpomínky, b. d., 1993; 2007 rozšíř. s tit. Zrovna teď musíš čůrat?)
Pět sekyr poručíka Hamáčka (Černí baroni III. díl - 1993)
Žáci Kopyto a Mňouk opět zasahují (1993)
Kopyto, Mňouk a černá magie (1995)
Kopyto, Mňouk a mimozemšťané (1995)
Válka skřetů (1996)
Kdo se bojí, nesmí na hřbitov (1996)
Jak byli vyhubeni draci v Čechách (1996)
Příliš tlustý dobrodruh (1996, rozšířené vydání obsahující Tlustého muže pod Jižním křížem (1991) a nově druhou část nazvanou Tlustý muž opět na cestách)
Kreslené vtipy Neprakta - Švandrlík a román na pokračování Černí baroni v Dikobraze / Novém Dikobraze. dikobraz.cz [online]. [cit. 2021-08-07]. Dostupné varchivu pořízeném dne2021-08-08.
Kdo je kdo: 91/92: Česká republika, federální orgány ČSFR. Díl 2, N–Ž. Praha: Kdo je kdo, 1991. 637-1298s. ISBN80-901103-0-4. S.987.
Kdo je kdo = Who is who: osobnosti české současnosti: 5000 životopisů / (Michael Třeštík editor). 5. vyd. Praha: Agentura Kdo je kdo, 2005. 775s. ISBN80-902586-9-7. S.666.
PROKOP, Vladimír. Přehled české literatury 20.století. Sokolov: O.K. – Soft, 2003.
TOMEŠ, Josef, a kol. Český biografický slovník XX. století: III. díl: Q–Ž. Praha; Litomyšl: Paseka; Petr Meissner, 1999. 587s. ISBN80-7185-247-3. S.329–330.