britský polní maršál, velitel během první světové války From Wikipedia, the free encyclopedia
Douglas Haig, 1. hrabě Haig (anglicky Douglas Haig, 1st Earl Haig, 1st Viscount Dawick, 1st Baron Haig of Bemersyde) (19. června 1861 Edinburgh – 29. ledna 1928 Londýn), byl britský vojevůdce. Od roku 1885 sloužil v britské armádě, několik let působil v Indii, jako nižší důstojník se vyznamenal v koloniálních válkách v Africe (Mahdího povstání, druhá búrská válka). Za první světové války se proslavil jako jeden z předních vojevůdců Trojdohody a byl vrchním velitelem britské armády na západní frontě (bitva na Sommě). V roce 1917 dosáhl nejvyšší hodnosti polního maršála a v roce 1919 byl povýšen na hraběte. Zatímco za svého života měl obrovskou popularitu jako jeden z představitelů vítězných mocností první světové války, až po jeho smrti se začala objevovat kritická hodnocení jeho válečných aktivit spojených především s obrovskými ztrátami na životech.
Douglas Haig | |
---|---|
![]() Fotografie během první světové války | |
Narození | 19. června 1861![]() |
Úmrtí | 29. ledna 1928![]() |
Místo pohřbení | Opatství Dryburgh |
Choť | Dorothy Maud Vivian (od 1905) |
Děti | Irene Astor, Baroness Astor of Hever George Haig, 2nd Earl Haig Lady Alexandra Haig Lady Victoria Haig |
Rodiče | John Haig a Rachel Mackerras Veitch |
Příbuzní | George Ogilvy Haig[1] a Henrietta Frances Haig[1] (sourozenci) John Astor, 3rd Baron Astor of Hever[2], Bridget Mary Astor[2], Elizabeth Louise Astor[2], Sarah Astor[2] a Philip Douglas Paul Astor[2] (vnoučata) |
Vojenská kariéra | |
Hodnost | polní maršál (1917), generál (1915), generálporučík (1910), generálmajor (1904) |
Doba služby | 1884–1920 |
Sloužil | ![]() |
Složka | ![]() |
Války | Mahdího povstání Druhá búrská válka První světová válka |
Vyznamenání | Řád bodláku Řád lázně Řád Za zásluhy Královský řád Viktoriin Řád Indické říše |
![]() |
Pocházel ze skotské podnikatelské rodiny, narodil se v Edinburghu jako nejmladší syn Johna Richarda Haiga (1802–1878), bohatého obchodníka ve výrobě alkoholu. Douglas studoval nejprve v Edinburghu a na střední škole Clifton College v Bristolu, poté s bratrem navštívil USA. V letech 1880–1883 studoval ekonomii, historii a francouzštinu na oxfordské univerzitě, závěrečnou zkoušku ale nesložil. Nakonec získal vojenskou průpravu na Královské vojenské akademii v Sandhurstu. Do aktivní vojenské služby vstoupil v roce 1885 jako poručík k 7. pluku husarů. Již za studií vynikal v pólu a jako reprezentant britské armády byl v roce 1886 znovu vyslán do USA. Od roku 1886 sloužil v Indii, kde brzy zaujal svými schopnostmi, v roce 1891 byl již kapitánem a s doporučením svých nadřízených si později doplnil vzdělání na důstojnické škole v Camberley. V roce 1898 se v Africe zúčastnil závěrečné fáze bojů proti Mahdího povstání, byl povýšen na majora a získal první z řady vyznamenání (Chedivova súdánská medaile.
Po návratu do Anglie a marné naději na post na ministerstvu války byl znovu vyslán do Afriky a vyznamenal se v druhé búrské válce, získal Řád lázně (1900) a byl povýšen na podplukovníka (1901). V hodnosti plukovníka v letech 1902–1904 zastával funkci pobočníka krále Eduarda VII., následně byl generálním inspektorem jezdectva v Indii (1903–1906) a v roce 1904 byl povýšen do hodnosti generálmajora. V letech 1907–1909 byl šéfem odboru vojenského vzdělávání na ministerstvu války, poté se znovu vrátil do Indie, kde byl náčelníkem generálního štábu (1909–1911). V roce 1910 byl povýšen na generálporučíka a po návratu do Anglie byl velitelem vojenského tábora v Aldershotu, souběžně také generálním pobočníkem krále Jiřího V. (1912–1914).
Po vypuknutí první světové války byl pověřen organizací a mobilizací britského expedičního vojka (známého pod zkratkou BEF – Britisth Expeditionary Force). Jako velitel 1. armádního sboru byl začleněn do 1. armády pod vrchním velením maršála Frenche. V říjnu a listopadu 1914 se mu podařilo uhájit spojenecké pozice v bitvě u Yper. Během roku 1915 se mu ani za cenu těžkých ztrát nepodařilo prorazit německé obranné linie, mezitím se dostával do častých kompetenčních sporu s maršálem Frenchem. Za významného Haigova přispění byl French nakonec odvolán a Haig v nové hodnosti generála převzal vrchní velení 1. armády. Shromáždil obrovské pozemní síly určené k tažení na Sommě. I když zpočátku nebyl příznivcem nových technologií a zdůrazňoval zastaralé druhy zbraní (například jezdectvo), nakonec uznal výzam letectva a začal s ním spolupracovat.
Několikaměsíční bitva na Sommě znamenala pro britskou armádu obrovské početní ztráty bez výraznějšího posunu ve válce. Haig mimo jiné disponoval špatnými informacemi o síle německé armády, proto také posílal do útoku stále další vojáky. Celkové ztráty činily 420 000 britských vojáků, přičemž frontovou linii se podařilo posunout o pouhých 12 kilometrů. Haig díky tomu získal přezdívku řezník Haig (Butcher Haig). K datu 1. ledna 1917 byl povýšen do nejvyšší hodnosti polního maršála a v koordinaci s Francouzi pokračoval v dalších bojích na západní frontě (třetí bitva u Yper). Teprve v závěrečné fázi války se Britům podařilo dosáhnout výraznějších úspěchů během stodenní ofenzívy, kdy zajali 190 000 německých vojáků.
Po válce zůstával populární osobností, angažoval se v charitě, pomáhal vysloužilým vojákům, slavnostně odhaloval válečné pomníky a pronášel stovky projevů. Mimo jiné navštívil jižní Afriku a Kanadu. Zemřel na následky infarktu 28. ledna 1928 v Londýně, 3. února mu byl uspořádán státní pohřeb.
V roce 1919 získal titul hraběte (earl) a stal se členem Sněmovny lordů, současně obdržel národní dar ve výši 100 000 liber a poděkování obou komor parlamentu. Do šlechtického stavu s nárokem na titul Sir byl povýšen již v roce 1909 jako nositel rytířského kříže Viktoriina řádu. V roce 1917 jako první osobnost nešlechtického původu získal starobylý skotský Bodlákový řád. Řadu vyznamenání získal během války i v následujících letech od spojeneckých států. V krátkém období 1919–1920 obdržel čestný doktorát na pěti britských univerzitách (Oxford, Aberdeen, Glasgow, Leeds, Edinburgh), v osmi městech získal čestné občanství.
![]() | rytíř Bodlákového řádu (KT) | 31.7.1917 |
![]() | velkokříž Řádu lázně (GCB) | 3.6.1915 |
![]() | Řád Za zásluhy (Velká Británie) (OM) | 3.6.1919 |
![]() | velkokříž Viktoriina řádu (GCVO) | 15.8.1916 |
![]() | rytíř komandéř Řádu Indické říše (KCIE) | 12.12.1911 |
![]() | velkokříž Řádu čestné legie (Francie) | 24.2.1916 |
![]() | velkokříž Leopoldova řádu (Belgie) | 24.2.1916 |
![]() | velkokříž Řádu sv. Mořice a Lazara (Itálie) | 14.9.1916 |
![]() | Řád knížete Danila I. I. třídy (Černá hora) | 31.10.1916 |
![]() | Řád sv. Jiří (Rusko) | 1.6.1917 |
![]() | Řád hvězdy Karadjordjevićů vojenské třídy (Srbsko) | 10.9.1918 |
![]() | Řád vycházejícího slunce (Japonsko) | 9.11.1918 |
![]() | Řád Michala Chrabrého I. třídy (Rumunsko) | 20.9.1919 |
![]() | Croix de Guerre (Francie) | 21.4.1917 |
![]() | Válečný kříž (Belgie) | 11.3.1918 |
V roce 1905 se oženil s Dorothy Vivian (1879–1939), dcerou Husseye Viviana, 3. barona Viviana (1834–1893), který byl diplomatem, mimo jiné vyslancem ve Švýcarsku, Dánsku, Belgii a velvyslancem v Itálii. Dorothy byla dvorní dámou královny Viktorie, později královny Alexandry. Z jejich manželství se narodily čtyři děti, z toho jediný syn.
Současným představitelem rodu je Alexander Douglas Haig, 3. hrabě Haig (*1961).