Za svůj vznik Atlas vděčí alpinskému vrásnění při srážce Afriky sEvropou. Geologové proto dříve zvažovali, zda by se za evropsko-africkou hranici neměly považovat už Pyreneje, nebo naopak až Atlas. Oblast mezi těmito dvěma horskými pásmy, jakkoli je rozdělená Gibraltarskou úžinou, má totiž mnoho společného, zatímco od oblastí za zmíněnými pohořími se zřetelně liší.
Atlas nicméně nevznikl celý najednou. Africká deska je stará přes miliardu let, i když některé horotvorné procesy vní probíhaly ještě před 300 milióny let (vprvohorách). Tehdy, při hercynském vrásnění, vznikl Antiatlas (ale také Česká vysočina nebo třeba Apalačské hory vSeverní Americe). Ve druhohorách (před 65 milióny let) se vytvořil příkop mezi severoamerickou a eurasijskou, resp. africkou deskou. Vznikl Atlantský oceán a Antiatlas se od Apalačských hor oddělil.
Pohoří Ríf a Rífské podhůří je nejsevernějším záhybem Atlaského subsystému. Táhne se podél marockého středomořského pobřeží. Západní výběžky spadají do Atlantiku, jižní do pánve Sebou. Vrcholy leží mezi 1500 a 1800m. Výjimkou je střed pohoří kolem Chefchaouenu a Ketamy, který dosahuje až 2500m. Převažujícím podkladem je flyš.
Atlantská pánev sousedí spánví Sebou, Středním a Vysokým Atlasem a představuje srdce Maroka. Dělí se na 60 až 100km širokou Pobřežní mesetu a navazující Střední mesetu, jejíž části byly vyzvednuty při horotvorných procesech před 30 až 50 milióny let. Název meseta je ze španělštiny a znamená náhorní plošinu, tabuli. Začíná u Atlantiku až stometrovým útesem, vPobřežní mesetě lehce stoupá, ve Střední mesetě výrazněji až na 600m.
Střední Atlas. Jižně od Meknesu a Fezu přechází vrchovina nejdříve vtzv. Plochý Atlas a posléze ve vlastní Střední Atlas. Tato zvrásněná část je nejvíce zvednutá na východě, kde přesahuje 3300m. Prudký pád 700 až 800m do údolí Mulúji je hranicí sVýchodomarockými náhorními stepmi.
Vysoký Atlas je ještě mohutnější. Nejvyšší vrcholy přesahují 4100m a oddělují středomořské Maroko od saharského. Jeho centrální nejvyšší část pochází zprvohor, podobně jako blízký Antiatlas. Východní Vysoký Atlas je budován jurskými vápenci (169 až 190 miliónů let starými). Kvýchodu postupně klesá a přechází vSaharský Atlas, který je spojovacím článkem salžírskou částí Atlasu.
Předafrická brázda je hranice mezi Atlasem a Antiatlasem vúdolích Dades a Sús. Geologicky je tady vlastně hranice mezi Alpsko-himálajským a Hercynským systémem, resp. Africkou deskou.
Antiatlas už se počítá kAfrické desce (tabuli), podobně jako východnější Džebel Saghro a pouštní oblasti Západní Sahary podél Atlantiku. SVysokým Atlasem je lehce spojen jen vulkanickým masívem Džebel Sírwá. Anti-Atlas je suchý, málo vymodelovaný, dosahuje 2100m. Centrální část je žulová, na okrajích obklopená karbonskýmivápenci, které vDžebel Sarho přecházejí vpísečné sedimenty. Na jihu a jihovýchodě se sedimenty vybíhajících hor noří pod rovinu Hammada.
Východomarocké náhorní stepi se někdy označují jako Východní meseta. Leží vprůměrné výšce 1300m, pokračují do Alžírska. Na severu jsou ohraničeny výběžky alžírského Tell-Atlasu, na jihu částmi rovněž převážně alžírského Saharského Atlasu.
Tell Atlas (Malý nebo také Pobřežní Atlas) je pobřežní pásmo, které vMaroku navazuje na Ríf (za údolím Mulúji) a pokračuje přes celé Alžírsko do Tuniska.
Saharský Atlas (Velký Atlas) vede paralelně Alžírskem hlouběji ve vnitrozemí.
V řecké mytologii byl AtlásTitánem, který za trest podpíral nebeskou klenbu. Když hrdina Perseus procházel Atlantovým územím, Titán ho urazil svými pochybnostmi o tom, že zabil Medusu. Perseus neváhal a ukázal mu její hlavu. Atlant na místě zkameněl a padl k zemi. Od té doby na tom místě leží pohoří Atlas.
Vysoký Atlas
Mapa ukazující polohu pohoří Atlas
Ludger Reichert: Geographie und Geologie. In: Erika Därr: Marokko, vom Rif zum Anti-Atlas, Reisehandbuch, pp.84–88. Därr Reisebuch-Verlags GmbH, Hohenthann, 1990. ISBN3-921497-81-7