český kníže z Kounic-Rietbergu From Wikipedia, the free encyclopedia
Arnošt Kryštof hrabě (od roku 1794 kníže) z Kounic-Rietbergu (německy Ernst Christoph Graf (Fürst) von Kaunitz-Rietberg, 6. června 1737, Vídeň – 19. května 1797 tamtéž) byl moravský šlechtic, rakouský diplomat, politik a dvořan. Díky vlivu svého otce se v mládí uplatnil v diplomacii, později v zemských úřadech (moravský zemský hejtman 1770–1772) a nakonec u dvora (nejvyšší dvorský maršálek 1789–1797).[1] Byl nositelem Řádu zlatého rouna (1772), po otci zdědil titul knížete a rozsáhlý majetek na Moravě (Slavkov, Uherský Brod). Jeho zetěm byl dlouholetý rakouský státní kancléř kníže Metternich.
Arnošt Kryštof hrabě z Kounic-Rietbergu | |
---|---|
![]() Portrét hraběte Arnošta Kryštofa z Kounic (Franz Lindner, 1770, zámek Slavkov) | |
2. kníže z Kounic a Rietbergu | |
Ve funkci: 27. června 1794 – 19. květen 1797 | |
Předchůdce | Václav Antonín z Kounic-Rietbergu |
Nástupce | Dominik Ondřej II. z Kounic |
Nejvyšší maršálek císařského dvora | |
Ve funkci: 1789 – 19. květen 1797 | |
Panovník | Josef II., Leopold II., František II. |
Předchůdce | Evžen Václav Bruntálský z Vrbna |
Nástupce | František Xaver Khevenhüller-Metsch |
Generální dvorský stavební ředitel | |
Panovník | Marie Terezie ?, Josef II. ? |
Moravský zemský hejtman | |
Ve funkci: 1770 – 1772 | |
Panovník | Marie Terezie |
Předchůdce | František Antonín Schrattenbach |
Nástupce | Jan Kryštof z Blümegenu |
Velvyslanec v Neapoli | |
Ve funkci: 1763 – 1770 | |
Panovník | Marie Terezie |
Říšský dvorní rada | |
Ve funkci: 1762 – ? | |
Panovník | František I. Štěpán |
Narození | 6. června 1737 Vídeň ![]() |
Úmrtí | 19. května 1797 (ve věku 59 let) Vídeň ![]() |
Místo pohřbení | Hrobka Kouniců v kapli sv. Jana Křtitele ve Slavkově u Brna |
Choť | (1761) Marie Leopoldina z Oettingen-Spielbergu (1741–1795) |
Rodiče | Václav Antonín z Kounic-Rietbergu (1711–1794) a Marie Arnoštka ze Starhembergu (1717–1749) |
Děti | Marie Eleonora, provd. Metternichová (1775–1825) |
Příbuzní | zeť: Klemens Václav Metternich (1773–1859) bratr: Dominik Ondřej II. z Kounic (1739–1812) bratr: František Václav z Kounic-Rietbergu (1742–1825) bratr: Josef Klement z Kounic (1743–1785) děd: Maxmilián Oldřich z Kounic-Rietbergu (1679–1746) babička: Marie Arnoštka Františka z Rietbergu (1687–1758) vnuk: František Karel z Metternich-Winneburgu (1803–1829) vnučka: Marie Leopoldina Metternichová, provdaná Esterházyová (1797–1820) vnučka: Marie Antonie z Metternich-Winneburgu (1806–1829) vnučka: Leontýna Adéla z Metternich-Winneburgu (1811–1861) vnučka: Hermína Gabriela Metternichová (1812–1890) tchán: Jan Alois I. z Oettingen-Oettingenu a Oettingen-Spielbergu (1707–1780) tchyně: Tereza Marie Anna Holštýnsko-Sonderburská (1713–1745) |
Zaměstnání | úředník, politik, diplomat |
Profese | šlechtic |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | 1772 rakouský Řád zlatého rouna (č. 795) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Pocházel ze staré moravské rodiny Kouniců, narodil se ve Vídni jako nejstarší syn státního kancléře Václava Antonína Kounice (1711–1794) a jeho manželky Marie Ernestiny, rozené hraběnky Starhembergové (1717–1749). Po studiích a dosažení zletilosti byl Arnošt Kryštof jmenován císařským komořím a v roce 1763 se stal členem říšské dvorní rady. Po ukončení sedmileté války byl jmenován vyslancem v Neapolském království, kde strávil šest let (1764–1770)[2][3], mezitím byl jmenován také císařským tajným radou. V Neapoli se usadil v paláci Mirello di Teora, který nechal přestavět. I když jako diplomat pobíral apanáž ve výši 36 000 zlatých ročně, tato částka nepokrývala náklady spojené s reprezentací. Arnošt Kryštof byl v Neapoli iniciátorem bohatého společenského života a například při příležitosti sňatku Ferdinanda I. s arcivévodkyní Marií Karolínou v roce 1768 uspořádal ples pro 2 800 hostů. V roce 1769 byl Kounic zároveň mimořádným vyslancem při volbě papeže Klementa XIV.[4] Během působení v Itálii měla důležitou pozici i jeho manželka Marie Leopoldina, která o dění v Neapoli informovala císařovnu Marii Terezii častěji a podrobněji než Arnošt Kryštof.
V dubnu 1770 byl jmenován zemským hejtmanem na Moravě, z Neapole do Brna ale dorazil až v říjnu (do té doby jej ve výkonu úřadu zastupoval nejvyšší zemský komorník Jan Kryštof z Blümegenu).[5] Jako moravský zemský hejtman (se stanoveným platem 6 000 zlatých ročně) pobýval střídavě v Brně a na zámku Slavkov, který byl hlavním rodovým sídlem. Příležitostně navštěvoval i příbuzné na dalších moravských zámcích (Velké Meziříčí, Moravský Krumlov, Jaroměřice nad Rokytnou). V nejvyšším zemském úřadu Moravského markrabství se angažoval jen sporadicky, první polovinu roku 1772 ostatně strávil ve Vídni. Z roku 1772 je doložena jeho účast na zahájení výstavby káznice v Brně[6] Ve funkci moravského zemského hejtmana setrval necelé dva roky, protože prostřednictvím konexí svého otce usiloval o vyšší funkci u dvora. V říjnu 1772 byl jmenován generálním ředitelem dvorských staveb (General-Hof-Baudirector) s platem 8 000 zlatých ročně a po poslední účasti na zasedání moravského zemského sněmu v listopadu 1772 odešel do Vídně.[7] Zatímco o své předchozí funkce jevil jen vlažný zájem, úřadu dvorského stavebního ředitele se chopil s nevšedním zápalem. Jako zadavatel zakázek pro státní a dvorské stavby prosazoval představitele nových trendů v architektuře (Franz Anton Hillebrandt, Johann Ferdinand Hetzendorf, Isidor Canevale).[8]
Byl znám také jako mecenáš malířů a byl protektorem vídeňské Akademie výtvarných umění.[9] Podporoval i hudební skladatele, mimo jiné byl patronem W. A. Mozarta, kterého hostil již jako vyslanec v Neapoli. Během trvalého pobytu ve Vídni patřil k úzkému okruhu přátel a spolupracovníků císaře Josefa II. a v roce 1772 byl jmenován rytířem Řádu zlatého rouna.[pozn. 1][10] Vrcholem Arnoštovy kariéry byla funkce nejvyššího maršálka císařského dvora, kterou zastával v letech 1789–1797.[4]
Po otci zdědil v roce 1794 titul knížete a stal se i správcem rodového majetku na Moravě (Slavkov, Uherský Brod), stejně tak v říši (hrabství Rietberg). Otce přežil jen o necelé tři roky a zemřel v květnu 1797 ve Vídni krátce před svými šedesátými narozeninami. Protože neměl mužské potomky, dědicem knížecího titulu a všech rodových statků se stal jeho mladší bratr Dominik Ondřej II., který již předtím vlastnil Jaroměřice nad Rokytnou na jižní Moravě a Bečov nad Teplou v západních Čechách.
V lednu 1761 se oženil s princeznou Marií Leopoldinou z Oettingen-Spielbergu (1741–1795), pozdější c. k. palácovou dámou a dámou Řádu hvězdového kříže. Po matce byla dědičkou panství Kojetín na jižní Moravě.[11] Vzhledem k významu obou rodin se sňatek konal za přítomnosti císařské rodiny v Hofburgu a svatební obřad celebroval papežský nuncius kardinál Vitaliano Borromeo. S Arnoštovým sňatkem souvisí také povýšení Kouniců do knížecího stavu. Otec Václav Antonín se totiž zavázal knížeti Janu Aloisovi z Oettingen-Spielbergu, že požádá o povýšení, aby byly obě rodiny stavovsky na stejné úrovni. Říšský knížecí titul mu byl udělen především s ohledem na jeho zásluhy a bez průtahů v roce 1764.[12]
Arnošt Kryštof měl s Marií Leopoldinou několik dětí, dospělého věku se dožila jen dcera Marie Eleonora (1775–1825), která se v roce 1795 ve Slavkově provdala za Klemense Metternicha (1773–1859). Arnošt Kryštof s tímto sňatkem nesouhlasil, protože v mladém Metternichovi viděl záletníka se zájmem o vidinu bohatého věna (Marie Eleonora byla dědičkou matčina panství Kojetín na jižní Moravě). Arnoštova manželka Marie Leopoldina prosazovala sňatek dcery se synovcem princem Mořicem z Lichtenštejna, protože ale zemřela v únoru 1795, došlo v září téhož roku ke spojení s Metternichem. Arnošt Kryštof se zavázal vyplácet dceři roční rentu 17 000 zlatých a přislíbil podpořit zeťovu diplomatickou kariéru.[13] K tomu nakonec nedošlo, protože kníže Arnošt Kryštof zemřel necelé dva roky po svatbě a kníže Metternich se později k postavení dlouholetého státního kancléře dopracoval vlastními schopnostmi.
Vzhledem k vlivnému postavení otce Václava Antonína dosáhli vysokých postů u dvora, v diplomacii a v armádě také všichni Arnoštovi mladší bratří, Dominik Ondřej (1739–1812), František Václav (1742–1825) a Josef Klement (1743–1785). Díky své manželce Marii Leopoldině z rodu Oettingenů byl Arnošt Kryštof také švagrem vlivné dvorní dámy Marie Eleonory z Lichtenštejna a jejího manžela maršála Karla Josefa z Lichtenštejna.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.