ruská zpěvačka From Wikipedia, the free encyclopedia
Alla Borisovna Pugačova (česky přechýleně Pugačovová, rusky Алла Борисовна Пугачёва, někdy nesprávně Alla Pugačeva, * 15. dubna 1949 Moskva, Sovětský svaz) je populární ruská zpěvačka pop music. V 70. letech 20. století byla oceňována v SSSR i v celé Evropě jako jedna z nejlepších ruských zpěvaček.
Alla Pugačova | |
---|---|
![]() Alla Pugačova v roce 2016 | |
Základní informace | |
Rodné jméno | Алла Борисовна Пугачёва Alla Borisovna Pugačova |
Jinak zvaná | „Борис Горбонос“ |
Narození | 15. dubna 1949 (75 let) Moskva, ![]() |
Žánry | populární hudba |
Povolání | zpěvačka, hudební skladatelka, textařka, herečka |
Nástroje | klavír, akordeon, kytara |
Hlasový obor | mezzosoprán |
Aktivní roky | 1965–dodnes |
Vydavatelé | Melodija Balkanton Sojuz Extraphone Art-studija Alla Monolith Records Pervoye muzykalnoye Amiga Victor Supraphon Sintez Records United Music Group Kansankulttuuri Russian Disc Moroz Records Vigma |
Členem skupin | first Civic Chamber of the Russian Federation second Civic Chamber of the Russian Federation |
Příbuzná témata | Maxim Galkin, Filipp Kirkorov, Igor Nikolajev |
Ocenění | zasloužilý umělec RSFSR (1980) národní umělec RSFSR (1985) národní umělec SSSR (1991) Státní cena Ruské federace (1995) Řád Za zásluhy o vlast 2. třídy (1999) … více na Wikidatech |
Manžel(ka) | Maxim Galkin (od 2011) |
Partner(ka) | Jevgenij Borisovič Boldin (1980–1985) |
Děti | Kristina Orbakajte, Garri Galkin, Jelizaveta Galkinová |
Rodiče | Zinajda Archipovna Oděgovová, Boris Michajlovič Pugačov |
Příbuzní | Nikita Vladimirovič Presňakov a Děnis Ruslanovič Bajsarov (vnoučata) |
Sídla | Izrael (od 2022) Gryaz Berezhki |
Podpis | ![]() |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Její repertoár zahrnuje více než 500 písní v jazycích ruském, anglickém, německém, francouzském, českém, finském a ukrajinském a celkem vydala více než 100 sólových záznamů. Už do roku 1997 se na celém světě prodalo dohromady na 250 milionů jejích nahrávek.[1] Reprezentovala také Rusko na pěvecké soutěži Eurovize (1997).
Je vdaná za ruského komika Maxima Galkina. Po ruské invazi na Ukrajinu dával najevo svůj kritický postoj k válce, což vedlo k tomu, že 16. září 2022 byl v Rusku zařazen na seznam tzv. zahraničních agentů. O dva dny později se za něj Pugačova postavila, vydala vlastní kritické vyjádření a o zařazení na seznam zahraničních agentů sama požádala.[2][3]
Alla se narodila 15. dubna 1949 v Moskvě Borisi Pugačovovi a Zinajdě Oděgovové. Poprvé se na scéně objevila již v roce 1954 a o dva roky později nastoupila do hudební školy. Ve školních letech měla potíže s chováním, ve 14 letech začala kouřit. Přesto však v roce 1964 hudební školu vystudovala.
V roce 1965 nahrála svou první píseň Robot a pak často vystupovala v televizi. O rok později se v moskevském Divadle na Tagance seznámila s básníkem Vladimirem Vysockým a stali se přáteli. Protože společně trávili hodně času, začalo se spekulovat o tom, že jsou zasnoubení. Pugačova ani Vysockij to však nikdy nepotvrdili.
V březnu 1969 se na státní cirkusové škole poprvé setkala s budoucím manželem Mikolasem Orbakasem, za něhož se provdala 8. října téhož roku. Dne 25. května 1971 se jim narodila dcera Kristina. Po porodu žili všichni tři nějaký čas v Litvě, Mikolasově rodné vlasti. Na mateřské dovolené nezůstala dlouho. Záhy začala vystupovat – například v Leningradě, kde se setkala s textařem Iljou Reznikem, který pro ni napsal píseň Posidim, poookajem.
Po rozvodu s manželem v roce 1973 ji potkaly první výrazné úspěchy. Byla vybrána jako zástupce SSSR na pěveckém festivalu Zlatý Orfeus v Bulharsku (1975) a popularitu si získala díky písni Arlekino, která byla často hraná také v českém rozhlase.[4]
V lednu 1976 vystoupila v Cannes (Francie) na veletrhu gramofonových společností a hudebních nakladatelství MIDEM a 28. dubna téhož roku měla koncert ve Východním Berlíně. Během května navštívila několik měst v Československu a účastnila se i soutěže Bratislavská lyra. Pak se vypravila do Bulharska a v srpnu vystoupila na polském festivalu v Sopotech. V této době se poprvé objevila na novoročním koncertě Píseň roku v Moskvě, kde měla úspěch s písní Očeň chorošo.
O rok později měla své první sólové turné v Charkově následované koncerty ve velkých městech SSSR – Moskvě, Leningradu, Tallinu, Rize a jinde. Znovu se vdala, za režiséra Alexandra Stěfanoviče. Za hlavní roli v hudebním filmu Žena, která zpívá (česky také Hledám svou píseň) získala v anketě o Nejlepší herečku roku první místo.[5]
V květnu 1978 vydala první album Zrcadlo duše, které obsahovalo většinu skladeb od Alexandera Zacepina, ale i tři písně od Pugačovy a jednu píseň Marka Minkova. Písně byly nahrány v malém domácím studiu. Později začala nahrávat ve studiu Melodie.[6] V srpnu se znovu účastnila festivalu v Sopotech, kde vystoupila s písněmi Shakespearův Sonet a Králové mohou všechno a zvítězila. Zde se objevila i následující rok, s písněmi Prosto, Letnije doždi, Zvezdnoe leto a Králové mohou všechno. Roku 1979 vydala druhé album, nesoucí název Arlekino i drugije.
Rok 1980 byl pro umělkyni těžký. Skončil její vztah s manželem Stěfanovičem a následoval rozvod. Její popularita však stále vzrůstala. V novoroční televizní show Goluboj ogoňok přednesla píseň Maestro s hudbou Raimonda Paulse a textem Ilji Reznika. S těmito autory spolupracovala ještě mnohokrát, nazpívala i hity jako Starinnyje časy, Vozvraščenije, Bez menja, Dělu vremja aj.
Na podzim 1981 měla sérii koncertů v Československu. Jako čestný host vystoupila na festivalu Intertalent 81. Zavítala i do Rakouska nebo do Finska. Na konci roku uváděla s Igorem Kio a Spartakem Mišulinem novou televizní show Novogodnij attrakcion, která se konala ve Velkém moskevském cirkuse na Cvetnom bulvare v Moskvě. Působila jako moderátorka a zároveň asistentka Igora Kio při jeho kouzlech. Na show zpívala i několik písní.
Praktický celý rok 1982 Pugačova strávila na zahraničních koncertech: v NDR, Jugoslávii, Rumunsku, Maďarsku a Itálii.
Dne 2. ledna 1983 podruhé moderovala s Igorem Kio Novogodnij attrakcion, kde přednesla několik nových písní – s Valerijem Leontijevem Pozdno, sólově pak píseň Kanatochodka, ale především Million alych roz (Milion růží) na hudbu Raimonda Paulse s ruským textem Andreje Vozněsenského. Tato píseň se stala jejím největším hitem i titulní písní výběrového alba vydaného o rok později v Japonsku.[7] Zpívala ji například na koncertě v polské Zelené Hoře, vystoupila s ní i na Bratislavské lyře a dokonce s ní vyhrála festival Píseň roku. V průběhu let 1981–1983 vydala devět singlů a páté album s názvem Kak trevožen etot puť.
Před rokem 1984 se Pugačova seznámila s mladým hudebním skladatelem Igorem Nikolajevem. S jeho písněmi Ajsberg a Rasskažitě, pticy vystoupila nejdříve na Novogodném attrakcionu a pak i na Písni roku. Spolupráce Nikolajeva a Pugačovy vyústila v albu Sčasťja v ličnoj žizni z roku 1986. Celkem Nikolajev pro Pugačovu složil více než třicet skladeb.
Již na začátku roku začala připravovat nový sólový program „Prišla i govorju“. Název programu vznikl od stejnojmenné písně. Šlo o velkou změnu proti dřívějším koncertům. Program byl navržen pro velké prostory (například sportovní stadiony) a každá píseň byla doprovázena choreografií a vizuálními efekty. Premiéra se konala 2. června 1984 v moskevském sportovním areálu Olympic.
V roce 1984 hrála v hudebním filmu Sezon čuděs. Velkou oblibu si získal díky scéně s písní Belaja dver, kterou však Pugačova nezpívala na žádném koncertě. Na přelomu let 1984 a 1985 pořádala turné ve Švédsku a Finsku. Po návštěvě těchto zemí vzniklo její další album, jediné v anglickém jazyce, Alla Pugacheva in Stockholm.
V roce 1985 se potřetí vdala. Jejím manželem se stal režisér a producent Jevgenij Boldin. Ke konci roku ukončila aktivní spolupráci s Raimondem Paulsem.
V roce 1986 začala Pugačova spolupracovat s mladším zpěvákem Vladimirem Kuzminem. Jejich nejznámější společnou písní se staly Dve zvezdy s hudbou Igora Nikolajeva. Od Vladimira Kuzmina zpívala píseň Zolotaja karusel.
Roku 1988 se poprvé odehrál Pugačovy vánoční koncert Rožděstvenskije vstrječi, který se v Rusku stal tradicí a koná se tam dodnes. Účinkovali na nich nejen Pugačova a Kuzmin, ale také Larisa Dolina nebo Vladimir Presňakov.
Po roce 1989 nazpívala mnoho nových písní, k nimž v mnoha případech skládala hudbu sama a text napsal dlouholetý spolupracovník Ilja Reznik, např. píseň Fotograf. Stále další skladby však vznikaly i od Igora Nikolajeva, jako Svirel nebo Osennij poceluj.
Pugačova také vydala další dlouhohrající desku Alla (1990), následovanou deskami se záznamy z jejích vánočních koncertů. O rok později se stala babičkou, její dceři Kristině se narodil syn Nikita. Zanedlouho však Pugačova znovu zažila těžké období: rozvod s manželem Boldinem (1993).
V roce 1994 se Pugačova vdala za o 18 let mladšího zpěváka Filippa Kirkorova. Dokonce ho sama požádala o ruku. Společně také poprvé vystoupili na festivalu Slovanský bazar v běloruském Vitebsku.
V roce 1995 přejala z repertoáru Taťjany Sněžiny, která tragicky zahynula při autonehodě, pozdější velký hit, píseň Pozovi menja s soboj. Často s ní vystupovala na koncertech. O dva roky později se dala i do podnikání. Založila vlastní firmu s obuví.
V roce 1997 reprezentovala Rusko na mezinárodní pěvecké soutěži Eurovize. S písní Primadonna se umístila až na patnáctém místě.[8]
Dne 26. listopadu 1997 oznámila, že bude pořádat dva velké koncerty, komorní Izbrannoje a dva pro stadiony a sportovní areály.
V letech 1997 a 1998 se objevila ve filmech Staryje pěsni o glavnom 2 a 3, kde v prvním hrála bývalou obyvatelku loděnice a ve druhém mladou zpěvačku. Dne 15. dubna 1999, v den svých 50. narozenin, které se oslavovaly na státní úrovni, jí udělil ruský prezident Boris Jelcin Řád Za zásluhy o vlast II. stupně.
Mimořádný úspěch zaznamenala po koncertě v USA roku 2000, kde o ní The New York Times napsaly, že je „ženou mnoha hlasů a „moskevskou Tinou Turner, s náznakem Édith Piaf“.[9]
Po roce 2000 se seznámila s o 27 let mladším ruským komikem a zpěvákem Maximem Galkinem. Společně nazpívali mnoho duetů, jako Buď ili ně buď nebo Kafeška. Na koncertech se s z nich stala nerozlučná dvojice, přičemž na některých vystoupeních Galkin dokonce parodoval Pugačovu. Nebylo nakonec ani tak velkým překvapením, že se zasnoubili – sama zpěvačka však přiznala, že spolu chodili ještě v době, kdy jejím manželem byl Filipp Kirkorov (rozvedli se až v roce 2005).
V průběhu let 2001 až 2007 Pugačova vystupovala v rámci turné My prijechali a také se stala „múzou“ festivalu Nová vlna, na němž udělovala i svou osobní cenu. V anketě televizní soutěže O jméno Ruska v roce 2008 se umístila Pugačova na třetím místě.
V roce 2009 kolovala zpráva, že se na velké turné s Michaelem Jacksonem, ale turné se neuskutečnilo.[10] Ve stejném roce oznámila zpěvačka konec kariéry s vysvětlením, že je unavená z neustálého cestování a zodpovědnosti.[11] Navíc ji údajně zrazoval i hlas. Přesto ještě uskutečnila závěrečné turné – v Rusku, západní Evropě a v USA.
I když ukončila pěveckou kariéru, na veřejnosti se objevovat nepřestala. Dodnes vystupuje v mnoha televizních pořadech, stále zpívá a nahrává nové písně.
Od roku 2011 vystupovala jako porotkyně v pěvecké soutěži Faktor A, podobné soutěži X Factor vysílané v České republice. V prosinci se vdala za Maxima Galkina. S ním má dvojčata Garriho a Jelizavetu. Ta se narodila až 18. září 2013, kdy jí bylo 64 let.[12] Dvojčata byla počata ze zkumavky, ze zmražených vajíček Pugačovy a donošena náhradní matkou.
S Galkinem a dětmi Pugačova žije na vesnici s názvem Grjaz, asi 20 km západně od Moskvy. Tam si vybudovali šestipatrový palác s tělocvičnou, domácím kinem a s krytým delfináriem.[13]
Ke zpěvaččiným 65. narozeninám byl natočen film Moja babuška, kde o jejím životě vyprávěli členové rodiny a přátelé. Po třech letech se znovu objevila na festivalu Nová vlna, kde koncertovala.
Začátkem roku 2015 založila v Moskvě vlastní uměleckou školu Recital. V říjnu opět vystoupila na Nové vlně, tentokrát zahajovala jednotlivé dny festivalu. Kromě několika hitů ze sedmdesátých a osmdesátých let zazpívala i novou píseň Tjanět serdce ruki.[14]
V roce 2016 zpěvačka pravidelně vystupovala s Maximem Galkinem v jeho novém pořadu MaximMaxim,[15] společně měli i koncert na festivalu Slovanský bazar[16].
Po ruské invazi na Ukrajinu v únoru 2022 Pugačova s rodinou odjela do Izraele. Její manžel Maxim Galkin dal opakovaně najevo svůj kritický postoj vůči válce i vedení Ruské federace. „Tolik strašných věcí Rusko zavinilo a tvrdí přitom, že se nijak neprovinilo. Zvěrstva v Buči – to nejsme my –, na Oděsu letí raketa – to také nejsme my. Mariupol vyhladili – ani to nejsme my,“ řekl Galkin. Ačkoli Pugačova se k válce až do září 2022 sama nevyjádřila, po návratu do Ruska se kvůli manželovým postojům i odjezdu do zahraničí stala terčem výtek a urážek.[17][18]
Dne 18. září 2022 se Pugačova v postu na Instagramu, který je v Rusku zakázaný, otevřeně postavila proti invazi – uvedla, že ruští vojáci v ní umírají pro „iluzorní cíle“. Konflikt podle ní ztěžuje život ruským lidem a z Ruska dělá vyvrhele. Zároveň požádala, aby byla stejně jako její manžel zařazena na seznam „zahraničních agentů“.[2][3] Tento zpěvaččin krok vzbudil uznání a obdiv řady osobností z celého světa, mj. i britské skupiny Pet Shop Boys či tenistky Martiny Navrátilové. [19]
V Sovětském svazu bylo vydáno celkem víc než 100 desek. Mimo SSSR pak se pak vydalo 6 alb ve Švédsku, 5 v Japonsku a v Bulharsku, 4 ve Finsku, 3 v Československu, 2 v Polsku a 1 album v Německu a v Koreji.
Na celém světě se dohromady prodalo víc než 250 milionů desek.
V oblíbené dětské pohádce Jen počkej, zajíci! zní na začátku 14. epizody Pugačovy píseň Milion růží a v 15. epizodě hraje jednu z hlavních rolí přímo zpěvačka v podobě lišky.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.