From Wikipedia, the free encyclopedia
La pau de Riga (també coneguda com a tractat de Riga, polonès: Traktat ryski) signat a Riga el 18 de març de 1921, entre Polònia, d'una banda, en un costat, i la RSFS De Rússia i l'RSS d'Ucraïna per l'altra; amb aquest tractat es va donar per acabada la guerra poloneso-soviètica.
| ||||
Tipus | tractat de pau ![]() | |||
---|---|---|---|---|
Data | 18 març 1921 ![]() | |||
Localització | Riga (Letònia) ![]() | |||
Estat | Unió Soviètica i Segona República Polonesa ![]() | |||
Signatari | ||||
Llengua del terme, de l'obra o del nom | rus, polonès i ucraïnès ![]() | |||
Les negociacions de pau van començar el 17 d'agost, de 1920, a Minsk, però com que la contraofensiva polonesa es trobava a prop, els negociadors es van traslladar a Riga, i es van reprendre el 21 de setembre. Aquell mes, a Riga, els soviètics van fer dues ofertes, els dies 21 i 28 de setembre. La delegació polonesa va fer una contraproposta el 2 d'octubre. El cinquè dia d'octubre, els soviètics van oferir esmenes a l'oferta polonesa i aquests van acceptar.
Les fronteres poloneso-soviètiques establertes pel tractat romangueren en vigor fins a la Segona Guerra Mundial. Posteriorment, van ser redibuixades durant la Conferència de Ialta i la Conferència de Potsdam.
El Tractat constava de 26 articles.[1] Polònia rebia una compensació monetària (30 milions de rubles en or) per la seva aportació econòmica a l'Imperi Rus durant l'època de les particions de Polònia. Segons l'article XIV, Polònia rebria també material ferroviari (locomotores, material rodant, etc.) valorat en 29 milions de rubles or.[2] Rússia havia de lliurar obres d'art i altres tresors nacionals de Polònia arrabassats dels territoris polonesos després de 1772 (com ara els Tapissos de Jagelló i la Biblioteca de Załuski). Ambdues parts renunciaven a reclamacions per indemnitzacions de guerra.
L'article 3 estipulava que les fronteres entre Polònia i Lituània serien establertes per aquests estats.[1] L'article 6 creava les opcions de ciutadania per a les persones a banda i banda de la nova frontera.[1] L'aritlce 7 establia una mútua garantia que es permetria a totes les nacionalitats "el lliure desenvolupament, l'ús de la seva llengua nacional i l'exercici de la seva religió."[1]