From Wikipedia, the free encyclopedia
MSX fou una arquitectura de microordinador de 8 bits que va tenir un cert èxit a Europa (Espanya i Països Baixos sobretot), el Brasil, Japó i especialment a Rússia a la fi dels anys 1980 (va ser presentat el 1983). Als Estats Units gairebé va ser una desconeguda.
![]() |
Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
El sistema MSX fou un intent per part de la incipient indústria de la microinformàtica d'unir sota un mateix estàndard tècnic diversos fabricants, la major part japonesos. Alguns d'aquests fabricants (han estat més de 30) van ser Canon, Casio, Panasonic, Philips, Sony i Yamaha.
El significat de l'acrònim MSX és un tema de debat. En el seu temps tothom va estar d'acord que significava MicroSoft eXtended. Altres definicions inclouen:
Els MSX, igual que els altres microordinadors de l'època, ZX Spectrum, Amstrad CPC, Commodore 64… eren aparells molt més econòmics que els primers PC. Tenien també millors qualitats gràfiques i sonores que aquests, essent destinats al mercat domèstic.
A diferència dels Spectrum, Amstrad i Commodore, els MSX tenien l'avantatge d'ésser un estàndard, especificat formalment. De manera que moltes firmes, sobretot japoneses, hi afegiren aquelles especificacions. Sony, Sanyo, Panasonic, Mitsubishi, Philips, i molts més feren els seus MSX.
Amb el temps, els PC guanyaren mercat també en el mercat domèstic, gràcies als clònics, feren així del sistema d'IBM un estàndard "de facto". El gran avantatge que presentaven aquestes màquines (i que continuen de tenir) era la seva modularitat: eren fàcilment ampliables i modificables.
Hi ha hagut diverses versions d'aquesta norma, MSX-1, MSX-2, MSX-2+ i MSX-TurboR, que anaren augmentant la seva potència i capacitat notablement.
Ben aviat sortiren els MSX-2, amb unes capacitats gràfiques molt bones per l'època. El principal inconvenient fou que la capacitat de procés de la màquina era la mateixa, un Z-80 que funcionava amb una freqüència de rellotge de menys de 4MHz. A desgrat d'això el sistema encara va captar nous usadors gràcies als seus jocs, sostinguts per marques com Konami.
El MSX2+, millorà les seves capacitats multimèdia (més de 32000 colors simultànies en pantalla) i més bona qualitat de so superior, tot conservant la mateixa CPU.
El MSX-TR, disposava de dos processadors: el Z-80, per tal d'assegurar la compatibilitat amb els programes antics, i un R800 de tecnologia RISC, de 28MHz. Ambdós processadors podien treballar cooperativament millorant-ne força el retiment.
Encara apareixen nous perifèrics, targetes gràfiques i targetes de so d'alta qualitat. Sembla que podria aparèixer en el futur un MSX3 (projecte Omega), i un MMSX o MSX modular.