Escriptora i política italiana From Wikipedia, the free encyclopedia
Natalia Ginzburg (nascuda amb el nom de Natalia Levi; Palerm, 14 de juliol de 1916 — Roma, 7 d'octubre de 1991) fou una premiada escriptora italiana que explorà en la seva obra les relacions familiars, la política dels anys del feixisme i dels anys posteriors, la Segona Guerra Mundial i la filosofia. Va ser autora de novel·les, relats breus i assaigs, i rebé els premis Strega i Bagutta. Va participar, així mateix, en política amb el Partit Comunista Italià.[1]
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (it) Natalia Levi ![]() 14 juliol 1916 ![]() Palerm (Regne d'Itàlia) ![]() |
Mort | 7 octubre 1991 ![]() Roma (Itàlia) ![]() |
Sepultura | Cementiri Monumental Verano ![]() |
![]() | |
25 juny 1987 – 8 octubre 1991 | |
![]() | |
8 juliol 1983 – 1r juliol 1987 | |
Editora Giulio Einaudi Editore | |
![]() | |
Dades personals | |
Religió | Judaisme ![]() |
Formació | Universitat de Torí ![]() |
Activitat | |
Lloc de treball | Roma ![]() |
Ocupació | escriptora, política, dramaturga ![]() |
Ocupador | Giulio Einaudi Editore ![]() |
Partit | Partit Comunista Italià ![]() |
Membre de | |
Gènere | Novel·la i teatre ![]() |
Nom de ploma | Alessandra Tornimparte ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Família | |
Cònjuge | Gabriele Baldini (1950–1969) Leone Ginzburg (1938–1944) ![]() |
Fills | Carlo Ginzburg ( ![]() Andrea Ginzburg ![]() |
Pare | Giuseppe Levi ![]() |
Germans | Gino Martinoli ![]() |
Premis | |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Nascuda a Palerm, a l'illa de Sicília, Natalia Levi va passar la major part de la seva joventut a Torí amb la seva família. Son pare, Giuseppe Levi, era professor a la Universitat de Torí i un reconegut històleg. El pare era jueu i la mare, Lidia Tanzi, catòlica, però criaren els seus fills en l'ateisme.[2][3] La seva llar era un centre cultural on els pares convidaven intel·lectuals, activistes i industrials. El 1933, amb 17 anys, Natalia va publicar el seu primer relat en la Revista Solaria: I Bambini. El 1938, Natalia es va casar amb Leone Ginzburg, amb qui tingué tres fills. El seu fill Carlo Ginzburg és un reconegut historiador de l'actualitat. Tot i que Natalia va poder viure relativament lliure d'atacs a la seva persona durant la Segona Guerra mundial, el seu marit fou obligat de 1941 a 1943 a l'exili interior a un poble deprimit dels Abruços per les seves activitats contra els feixistes. Durant la major part d'aquest temps ella i els seus fills van viure amb ell. Com a opositors del règim feixista de Mussolini, Natalia i el seu marit anaren secretament a Roma per publicar un diari antifeixista, fins que Leone fou arrestat. Va morir el 1944 després de ser greument torturat a la presó.[4] El 1950 Natalia Ginzburg es va tornar a casar, aquest cop amb Gabriele Baldini, un estudiós de la literatura anglesa, amb qui es va instal·lar a Roma. Va morir el 1991.
Després del seu matrimoni, Natalia va començar a emprar el cognom del seu marit, ocasionalment amb l'ortografia de Ginzberg. La seva primera novel·la fou publicada el 1942, durant el període més antisemita de la Itàlia feixista, sota el pseudònim d'Alessandra Tornimparte. Ginzburg va passar la major part de la dècada del 1940 treballant per a l'editorial Giulio Einaudi Editore a la ciutat de Torí, a banda de la seva escriptura literària. Va publicar conjuntament amb la major part dels escriptors més importants de la postguerra al seu país com Carlo Levi, Primo Levi, Cesare Pavese i Italo Calvino. La seva segona novel·la aparegué el 1947. La seva experiència durant la guerra i la del seu marit van canviar per sempre la seva identificació amb la seva identitat jueva, i va reflexionar profundament sobre qüestions relacionades amb la guerra i l'Holocaust, temes que va tractar en forma de ficció i assaigs. Més tard es va convertir al catolicisme, la qual cosa va causar polèmica entre el seu cercle, per la seva creença en Jesucrist com a jueu perseguit.[5] A partir de 1950, el seu nou matrimoni i el trasllat a Roma, Ginzburg va iniciar el seu període més prolífic com a escriptora. Durant els següents 20 anys, va publicar les obres que la feren més reconeguda, fortament involucrades amb la vida cultural de la capital. El 1964 va interpretar el paper de Maria de Betània en la pel·lícula de Pier Paolo Pasolini L'Evangeli segons sant Mateu. Natalia Ginzburg va romandre involucrada en política durant tota la seva vida com a activista i polemista. Com molts altres prominents antifeixistes, durant un temps va ser membre del Partit Comunista Italià, i fou elegida membre del parlament italià com a candidata independent el 1983.[6]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.