From Wikipedia, the free encyclopedia
La carta[1][2][3][4] o lletra[5][6][7] (registre comú), també en alguns casos missiva[8][9][10][11] (registre més formal) o epístola[12][13][14][15] (ús literari o religiós - dins el cristianisme) és una comunicació escrita de caràcter interpersonal i de contingut molt variat, segons si es tracten temes personals, comercials, administratius....[16][17]
Històricament, la lletra s'enviava per correu, mentre que avui també es pot enviar per fax o per correu electrònic, tot i que al passar la frontera cap al correu electrònic, ja no s'anomena carta o lletra, sinó que entrem en el camp del que anomenem missatge, missatge de correu electrònic o simplement un correu electrònic o correu-e, reservant-se el terme carta o lletra per missives en paper. El resultat d'un carteig entre dos o més redactors o remitents iNegreta destinataris, és a dir, el conjunt de cartes, impresos i altres trameses, és la correspondència.[18][19][20] Tot i que el correu electrònic té un suport diferent, moltes de les regles, fórmules i estructures romanen igual que en una carta, especialment en missives formals.[19]
La carta formal té unes característiques molt rigoroses, tant pel que fa a l'estructura com a la redacció de la informació.[21][22]
![]() |
Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
1. Nom i adreça de l'emissor, redactor o remitent. Aquestes dades són impreses en el paper a la capçalera de la carta quan es tracta d'un organisme oficial, una empresa...
2. Nom, càrrec, si escau, i adreça del destinatari
3. Referències i tema. Si hi ha codis de referència d'un document, una comanda, etc., es consignen després de la paraula "Referències:". També es pot consignar el tema de la lletra, després del mot "Tema:" que consistirà en un resum brevíssim del motiu de la lletra (en una sola línia).
4. Salutació. Fórmula de cortesia adient al to de la relació que s'expressi en el cos de la carta.
5. Cos. La redacció ha de ser clara, rigorosa i concisa. Per a aconseguir-ho cal partir d'una organització lògica del text en què, per mitjà de paràgrafs breus i separats, es distingeixin els tres grans blocs d'informació: introducció, exposició i conclusió. Abans de començar a escriure cal seleccionar la informació i ordenar-la; és útil de servir-se dels marcadors textuals següents:
6. Comiat.
7. Signatura. Signatura a mà de qui escriu la carta, nom i cognoms i, si escau, s'hi nota el càrrec, normalment a sota del nom.
8. Data. Localitat, i després d'una coma, la data.
9. Post scriptum (PS), anomenat també postdata (PD). Paràgraf o línia d'informació complementària afegida al peu de la carta.
La barra en els següents exemples vol dir que s'ha d'escollir entre les opcions. No s'ha de deixar la barra dins la carta. Si es vol usar dues fórmules, una de femenina i una de masculina, es poden separar simplement amb una coma.[23]
Salutacions civils a membres del govern, etc. Tots aquests son d'usos específics dependent del cas concret. Vegeu les referències per a més detalls:[25][26][27][28]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.