From Wikipedia, the free encyclopedia
Reumatologija (grč. ῥεῦμα – reûma = struja koja teče) je grana medicine posvećena dijagnostici i liječenju poremećaja čija je zajednička karakteristika upala u kostima, mišićima, zglobovima i unutrašnjim organima.[1] Reumatologija pokriva više od 100 različitih složenih bolesti, zajednički poznatih kao reumatske bolesti, što uključuje mnoge oblike artritisa, kao i lupus i Sjögrenov sindrom.[1] Ljekari koji su prošli formalnu obuku iz reumatologije nazivaju se reumatolozi.
Reumatologija | |
---|---|
Specijalnost | Mišićno-skeletni, ImunskiReumatolog |
Uzroci | Autoimunska bolest Upala Reumatoidni artritis, Lupus, Osteoartritis, Psorijatski artritis, Ankilozirajući spondilitis, Giht, Osteoporoza |
Tretman | Aspiracija zgloba, Mišićno-skeletni pregled, Rentgen |
Danas je poznato da su mnoge od ovih bolesti poremećaji imunskog sistema, a reumatologija se značajno preklapa sa imunologijom, granom medicine koja proučava imunski sistem.
Reumatolog | |
---|---|
Zanimanje | |
Sektor aktivnosti | Medicina
|
Reumatolog je ljekar koji je specijaliziran u polju medicinske podspecijalnosti zvane reumatologija. Reumatolog ima certifikaciju odbora nakon specijalističke obuke. U Sjedinjenim Državama, obuka u ovoj oblasti zahtijeva četiri godine dodiplomske škole, četiri godine medicinske škole, a zatim tri godine staža, nakon čega slijede dvije ili tri godine dodatne stipendije. Zahtjevi se mogu razlikovati u drugim zemljama. Reumatolozi su internisti koji su kvalifikovani dodatnom postdiplomskom obukom i iskustvom u dijagnostici i liječenju artritisa i drugih bolesti zglobova, mišića i kostiju. Mnogi reumatolozi također provode istraživanja kako bi utvrdili uzrok i bolje liječe ove onesposobljavajuće, a ponekad i smrtonosne bolesti. Liječenje se zasniva na naučnim istraživanjima, a dosadašnja reumatološka praksa u velikoj meri zasnovana je na modalitetima.[2]
Reumatolozi liječe artritis, autoimune bolesti, bolove koji pogađaju zglobove i osteoporozu.[3] Postoji više od 200 tipova ovih bolesti, uključujući reumatoidni artritis, osteoartritis, giht, lupus, bol u leđima, osteoporozu i tendinitis. Neke od ovih su vrlo ozbiljne bolesti koje je teško dijagnosticirati i liječiti. Oni liječe probleme mehkog tkiva koji se odnose na poremećaje mišićno-koštanog sistema u vezi sa sportom.
Bolesti koje dijagnostikuju ili leče reumatolozi uključuju:
Lokalne bolesti i lezije koje zahvataju zglobove i strukture oko zglobova uključujući tetive, ligamentne kapsule, sinovijske kesice, stres frakture, mišiće, zaglavljivanje nerva, vaskularne lezije i ganglije. Naprimjer:
Slijede primjeri metoda dijagnoze koje se mogu izvesti normalnim fizičkim pregledom.
Većina reumatskih bolesti se liječi analgeticima, NSAID (nesteroidni protuupalni lijek), steroidima (u ozbiljnim slučajevima), DMARD (antireumatskim lijekovima koji modificiraju bolest lijekovi), monoklonska antitijela, kao što su infliksimab i adalimumab, TNF inhibitor etanercept, i metotreksat za umjerene do teške reumatoidne artritise.[4] The biologic agent rituximab (anti-B cell therapy) is now licensed for use in refractory rheumatoid arthritis.[5] Fizioterapija je vitalna u liječenju mnogih reumatskih poremećaja. Okupaciona terapija može pomoći pacijentima da pronađu alternativne načine za uobičajene pokrete koji bi inače bili ograničeni njihovom bolešću. Pacijentima s reumatoidnim artritisom često je potreban dugotrajan, koordiniran i multidisciplinarni timski pristup liječenju pojedinačnih pacijenata. Liječenje se često prilagođava individualnim potrebama svakog pacijenta, što također ovisi o odgovoru i podnošljivosti lijekova.
Počevši od 2000-ih, inkorporacija biofarmaceutika (koji uključuju inhibitore TNF-alfa, određene interleukine i JAK-STAT signalni put) u standarde njega je jedan od najvažnijih dostignuća u modernoj reumatologiji.[6]
Reumahirurgija – koja se ponekad naziva i reumatoidna hirurgija – je podoblast ortopedije koja se bavi hirurškim tretmanom pacijenata sa reumatskim oboljenjima.[7] Svrha intervencija je ograničiti aktivnost bolesti, umiriti bol i poboljšati funkciju.[8]
Reumatske hirurške intervencije mogu se podijeliti u dvije grupe. Jedna je rana sinovektomija, odnosno uklanjanje upaljene sinovije, kako bi se spriječilo širenje i zaustavila destrukcija. Druga grupa su tzv. korektivne intervencije, tj. intervencije nakon izvršenog uništenja.[9] Među korektivnim intervencijama su zamjena zglobova, uklanjanje labavih fragmenata kosti ili hrskavice, te razne intervencije usmjerene na repoziciju i/ili stabilizaciju zglobova,[10] kao što je artrodeza.
Odedavno se veliki broj naučnih istraživanja bavi pozadinom autoimunske bolesti, uzroka mnogih reumatskih poremećaja. Također, pojavilo se polje zvano osteoimunologija, kako bi se dalje ispitale interakcije između imunskog sistema, zglobova i kostiju. Sprovode se i epidemiološke studije i ispitivanja lijekova. Fondacija za istraživanje reumatologije je najveći privatni izvor finansiranja istraživanja i obuke reumatologije u Sjedinjenim Državama.
Reumatska hirurgija nastala je u saradnji reumatologa i ortopedskih hirurga u gradu Heinola, Finska, tokom 1950-ih.[11]
Norveško istraživanje je 1970. godine procijenilo da je najmanje 50% pacijenata sa reumatskim simptomima potrebno reumatske operacije kao sastavni dio njihovog liječenja.[12]
Evropsko hirurško društvo za reumatiidni artritis (ERASS) vano je 1979.[13]
Na prijelazu u 21. stoljeće, fokus na liječenju pacijenata sa reumatskim oboljenjima se pomjera, a farmakološko liječenje postaje dominantno, dok su hirurške intervencije sve rijeđe.[14][15]