biblioteka koja prikuplja materijale o jednoj ili više tema za podršku naučnim ili akademskim istraživanjima From Wikipedia, the free encyclopedia
Istraživačka biblioteka jest biblioteka koja sadrži detaljnu kolekciju građe o jednom ili više predmeta.[1] Istraživačka biblioteka će općenito uključivati dubinski izbor materijala o određenoj temi ili skupu tema i sadržavati primarne izvore kao i sekundarne izvore. Istraživačke biblioteke se osnivaju da zadovolje istraživačke potrebe i, kao takve, opskrbljene su autentičnim materijalom sa kvalitetnim sadržajem. Istraživačke biblioteke su obično povezane sa akademskim ili istraživačkim institucijama koje su specijalizovane za tu temu i služe članovima te institucije.[1][2][3] Velike univerzitetske biblioteke smatraju se istraživačkim bibliotekama i često sadrže mnoge specijalizirane istraživačke biblioteke. Biblioteke obezbeđuju istraživačke materijale za studente i osoblje ovih organizacija koje mogu da koriste, a također mogu objavljivati i prenositi literaturu koju proizvode ove institucije i učiniti je dostupnom drugima. Istraživačke biblioteke također mogu biti dostupne građanima koji žele da steknu dubinsko znanje o toj konkretnoj temi.[4]
Istraživačke biblioteke suočavaju se sa jedinstvenim izazovom da istraživački materijal učine dostupnim korisnicima. Oni također moraju osigurati da nema problema vezanih za autorska prava sa njihovim materijalima, osigurati da što je moguće više materijala ima otvoren pristup i osigurati da svi njihovi materijali budu pouzdani izvori.[3]
Neke specijalizovane istraživačke biblioteke mogu uključivati one koje su povezane s vladinim organizacijama koje mogu držati dokumente od historijskog, pravnog ili političkog značaja, ili muzičke biblioteke koje će imati knjige i časopise o muzici, kao i filmove i snimke kojima će muzičari moći pristupiti.[5]
Istraživačke biblioteke će generalno imati materijale koji su obično nefiktivni i naučni. To je tradicionalno uključivalo knjige, periodiku, časopise, novine, rukopise i kasete. Sa dolaskom tehnologije ovo je evoluiralo i uključivalo CD-ove, DVD-ove, e-knjige, audioknjige i online kataloge istraživanja.[2][6] Istraživačke bibliotečke zbirke fokusirane su na jedan ili više predmeta ili oblasti proučavanja, a dostupni materijali o tim temama obično su opsežniji i dublji od onih koji se nalaze u javnim posudbenim bibliotekama. Institucije kao što su univerziteti mogu imati više istraživačkih biblioteka u kampusu, svaka posvećena različitim fakultetima ili predmetima.[7]
Istraživačke biblioteke mogu također objavljivati vlastita naučna istraživanja koja sprovode njihovi bibliotekari o temama po njihovom izboru.[8]
Biblioteke su se prvi put pojavile u jugozapadnoj Aziji prije više od 5.000 godina kao spremišta za pohranjivanje pisanih izvora za pronalaženje, često pisanih na materijalima poput bambusa, gline i kasnije papirusa. Najizdržljiviji od ovih materijala bila je glina, a pločice napravljene od gline su najčešći artefakti iz starih biblioteka.[9] Mnoge velike civilizacije izgradile su biblioteke koje su sadržavale znanje i informacije koje su se akumulirale godinama, ponekad vijekovima, i iz raznih regija.[10]
Najstarija poznata biblioteka na svijetu iskopana je u Ebli u sjevernoj Siriji. Iskopavanje lokacije drevnog grada počelo je 1964. i arheolozi su od tada otkrili više od 20.000 glinenih ploča koje su dokumentovale ekonomski i kulturni život stanovnika grada. Arhive koje datiraju iz 3000. p. n. e. također su otkrivene 1975.[11] Biblioteka je sadržavala naučne zapise i zapažanja o temama kao što su zoologija, mineralogija i informacije o Eblinom poslovanju i poreznim pitanjima.[9]
Jedna od najvećih drevnih biblioteka na svijetu bila je Asurbanipalova biblioteka, koju je u 7. vijeku p. n. e. u Niveahu, u blizini današnjeg Iraka, osnovao asirski kralj Asurbanipal. Biblioteka je sadržavala oko 30.000 klinastih ploča ispisanih na više jezika koje se odnose na naučne tekstove, arhivske dokumente i vjersku građu, kao i neka djela antičke književnosti.[12] Kralj je poslao svoje pisare u druge biblioteke u regiji da zabilježe njihov sadržaj kako bi stvorili registar sadržaja.[13]
Vjerovatno najpoznatija biblioteka u antičkom svijetu bila je Velika Aleksandrijska biblioteka u Egiptu. Biblioteka je bila dio kraljevskog kompleksa koji je uključivao istraživačku instituciju poznatu kao Mouseion, a vjeruje se da je osnovana za vrijeme vladavine Ptolemeja I Sotera (367–283 p. n. e.) i njegovog sina Ptolemeja II Filadelfa (285–246 p. n. e.).[14][15] Postoje izvještaji da je biblioteka na svom vrhuncu imala i do 400.000 svitaka, iako postoji nesigurnost u pogledu tačnog broja i koliko su svitaka originalna djela, jer su neki od njih mogli biti kopije.[16] Prikupljena djela pokrivala su širok spektar tema uključujući djela Homera, Herodota, Platona i Aristotela. Biblioteka je privukla naučnike iz cijelog svijeta i dovela do toga da je Aleksandrija poznata kao središte znanja i učenja. [17]
Kongresna biblioteka SAD jedna je od najvećih i najpoznatijih istraživačkih biblioteka na svijetu. To je službena istraživačka biblioteka Kongresa Sjedinjenih Država i najstarija je savezna kulturna institucija u zemlji, osnovana 1800. Sadrži više od 170 miliona jedinica koje pokrivaju širok spektar tema iz cijelog svijeta i na 470 različitih jezika. Biblioteka ima kancelarije u inostranstvu preko kojih je u mogućnosti da nabavlja i održava materijale koji nisu lako dostupni tradicionalnim metodama nabavke.[18]
Istraživačke biblioteke mogu biti ili referentne biblioteke, koje ne iznajmljuju svoju građu, ili posudbene biblioteke, koje posuđuju sve ili neke od svojih fondova. Neke izuzetno velike ili tradicionalne istraživačke biblioteke su u potpunosti referentne u tom smislu, ne posuđujući svoj materijal; većina akademskih istraživačkih biblioteka, barem u SAD-u, sada posuđuje knjige, ali ne i periodiku ili drugi materijal. Knjige dostupne u istraživačkim bibliotekama mogu uključivati udžbenike, časopise i rijetke rukopise. Kako je sadržaj istraživačkih biblioteka toliko fokusiran, ponekad može postojati velika potražnja za određenim naslovima knjiga. Kako bi se osiguralo da što veći broj korisnika ima pristup knjigama koje su im potrebne, biblioteke imaju rezervne zbirke, čije su knjige dostupne samo za kratkoročne pozajmice. Ove pozajmice mogu biti u rasponu od nekoliko dana do samo nekoliko sati.[2] Članovi također mogu dobiti pristup periodičnim publikacijama i časopisima koji zahtijevaju plaćenu pretplatu preko svojih biblioteka koje mogu koristiti za pristup primarnim istraživačkim materijalima.[8]
Istraživačka biblioteka je često povezana sa uslugama univerziteta koje se odnose na naučnu komunikaciju, kao što je podrška časopisima otvorenog pristupa koje vodi institucija i rad institucionalnog repozitorija, kao i podrška za korišrenje repozitorijuma drugih institucija i otvorenih arhivira kroz alate za otkrivanje i akademske pretraživače kao što su BASE, CORE i Unpaywall.
Rijetke knjige i rukopisi često su vrlo vrijedni i ponekad mogu biti krhki. Oni često nisu dostupni za posudbu i može im se pristupiti samo unutar biblioteke, a ponekad i samo pod nadzorom bibliotekara.[2] Rijetke knjige su one koje su štampane prije 1850. i od kojih i danas postoji vrlo mali broj primjeraka. One su veoma vrijedne za istraživačke svrhe jer često čine osnovu historijskih istraživanja. Imati rijetku knjigu u bibliotečkoj kolekciji vrlo je prestižno i često ukazuje na visoke standarde biblioteke u pogledu građe.[19]
Biblioteke mogu imati i arhive starih fotografija, filmova, nota, pa čak i umjetničkih djela.[5] Često imaju i arhive starih novina i periodičnih publikacija. Novinama se često može pristupiti putem mikrofilm uređaja, koje se koriste za pregled slika zadnjih brojeva takvih publikacija.[2] Istraživačke biblioteke također često obezbjeđuju korisnicima osnovnu tehnološku opremu kao što su računari, skeneri i štampači da im pomognu u radu.[5]
Ove biblioteke često sarađuju jedna s drugom kako bi dijelile resurse kroz međubibliotečke pozajmice. Ovo omogućava svakoj biblioteci da zadovolji potrebe većeg broja korisnika, a da istovremeno smanji svoje troškove. Biblioteke mogu sarađivati kako bi podijelile karakteristike troškova kao što su izvori informacija o licenciranju.[20] Ovo je posebno važno danas, s obzirom da se od biblioteka zahtijeva da ponude više usluga za svoje korisnike uz manje resursa.[21]
Bibliotekari u istraživačkim bibliotekama odgovorni su za čuvanje bibliotečkih kolekcija. Oni identifikuju najbolje knjige i izvore čitajući kataloge, najave izdavača i recenzije knjiga i nabavljaju ih za biblioteke. Ovi resursi su često visokog kvaliteta i dolaze iz pouzdanih izvora i izdavača. Oni također katalogiziraju i organiziraju knjige i resurse, održavaju i popravljaju knjige po potrebi.[4] Bibliotekari mogu raditi sa kolegama u drugim institucijama kako bi podijelili resurse i poboljšali odnose između institucija.[4]
Bibliotekari koji rade u istraživačkim bibliotekama često imaju dubinsko znanje o temama koje su u fokusu institucija u kojima rade. Stoga su u mogućnosti da odgovore na konkretnija aktualna pitanja koja bi korisnici mogli imati, a istovremeno daju savjete o najboljim resursima za pristup potrebnim informacijama.[22] Oni provode informativne ili referentne intervjue sa korisnicima kako bi utvrdili koje informacije traže i svrhu njihovog istraživanja. To im može pomoći da usmjere korisnike na odgovarajuće baze podataka ili materijale ili u nekim slučajevima da za njih pribave te materijale iz vanjskih izvora.[23]
Sa promjenom uloge biblioteka, uloge bibliotekara istraživača su evoluirale tako da uključuju više od pukog odabira i održavanja bibliotečke ponude i knjiga, te pomaganja korisnicima da lociraju stavke po svom izboru. Danas, bibliotekari moraju biti tehnološki potkovani kako bi mogli naučiti korisnike kako da koriste elektronske sisteme biblioteke.[7]
Mnogi bibliotekari sprovode vlastita nezavisna istraživanja o temama koje se odnose na bibliotečko polje ili na temu samih biblioteka. Kada je biblioteka povezana sa akademskom institucijom, bibliotekari mogu čak imati kvote o tome koliko istraživanja moraju da završe i koliko radova treba da objave. Često, ovi bibliotekari moraju da ispune svoje kvote kako bi bili podobni za unapređenja ili čak za stalne pozicije u biblioteci. Istraživanje bibliotekara može pomoći da se poboljša nivo usluga koje nudi osoblje ustanove povećanjem njihovog znanja o procesu istraživanja.[22] Sprovedeno istraživanje također može podržati rad biblioteke.[24]
Bibliotekari također predvode projekte digitalizacije svih primarnih istraživačkih izvora koje biblioteka može imati. Ovi izvori su obično rezultat istraživačkih projekata koje sprovode bibliotekari koji su povezani sa tom institucijom.[22] Projekti digitalizacije su često intenzivni i dugotrajni. Bibliotekari treba da identifikuju koju građu treba digitalizovati i prioritet u kojoj bi trebalo da se digitalizuje. Oni također moraju utvrditi koji će formati biti najpogodniji za materijale i čitaoce, prikupiti potrebna sredstva i dobiti prava za digitalizaciju predmeta. Zatim trebaju pripremiti originalne dokumente, da ih skeniraju ili na drugi način konvertuju i da obezbjede da su dodati svi potrebni metapodaci. Zatim moraju izvršiti provjere kvaliteta kako bi osigurali da je materijal najvišeg kvaliteta i da je pogodan za puštanje u javnost.[25]
S brzim napretkom tehnologije i dolaskom digitalnog doba, očekivanja korisnika se mijenjaju i od biblioteka se traži da poboljšaju svoju digitalnu infrastrukturu. Ovaj fenomen je počeo početkom 2010-ih i ubrzan je zbog pandemije COVID-19 kada su mnoge biblioteke širom svijeta fizički zatvorene, prisiljavajući korisnike da se oslanjaju isključivo na elektronsku ponudu. Biblioteke su morale da ažuriraju svoju tehnološku infrastrukturu kako bi išle ukorak s novim zahtjevima javnosti.[26]
Prvi korak koji prosječna osoba poduzima kada provodi istraživanje nije više posjećivanje biblioteke već traženje informacija na internetu.[2] Korisnici će steći osnovno razumijevanje teme i identificirati knjige ili materijale koji su im potrebni prije nego što kroče u biblioteku. Oni također mogu identifikovati koje biblioteke će im omogućiti najpogodniji pristup ovim materijalima putem online arhiva i kataloga.[27] To je ono što čini efikasne projekte digitalizacije u bibliotekama i održavanje tačnih online kataloga ključnim za dalji opstanak biblioteka. Biblioteke također mogu imati funkcije na svojim web stranicama koje omogućavaju korisnicima da direktno šalju pitanja bibliotekarima putem e-pošte kako bi dobili odgovore na brz i efikasan način i također osigurali da će pitanja rješavati najkvalifikovanija osoba.[28]
Biblioteke sada moraju imati opsežne digitalne kolekcije koje se sastoje od elektronskih časopisa, e-knjiga i virtualnih referentnih usluga. One moraju učiniti svoje kataloge dostupnim na mreži kako bi korisnici brzo utvrdili ima li biblioteka materijal koji im je potreban te kada i kako će ti materijali biti dostupni za njihovu upotrebu. Mnoge biblioteke imaju međusobno povezane sisteme koji omogućavaju korisnicima da rezervišu i pozajmljuju knjige iz pridruženih biblioteka, efektivno povećavajući veličinu njihove zbirke uz smanjenje troškova.[27] Ovo može omogućiti bibliotekama da ponude resurse koji imaju usku privlačnost i malu potražnju, ali koji bi i dalje mogli biti korisni za pristup korisnicima.[29]
Od biblioteka se traži da budu efikasnije kako bi zadovoljile potražnju potrošača i da bi išle ukorak sa kontinuiranim rezovima budžeta. Jedna od prednosti povećanja digitalizacije je to što omogućava veću automatizaciju tokova rada unutar biblioteka što osigurava da postanu efikasniji. Ova povećana efikasnost osigurava da su biblioteke i njihovi bibliotekari u mogućnosti da pruže uslugu najvišeg kvaliteta.[29]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.