From Wikipedia, the free encyclopedia
Изречението е граматически и интонационно оформена цялостна езикова единица, чрез която се изразява завършена мисъл.[1] Изречението се характеризира с интонационна и семантична цялостност. Това е най-голямата граматична единица на езика и най-малката градивна единица на текста.[2] Изречението е и основната структурна единица на текста.
Изречението има цялостна граматическа форма, логически издържано съдържание, може да има емоционални отенъци, изречението изразява мисли, чувства и волеви подбуди. Пунктуационно може да завършва с точка, въпросителна, удивителна или многоточие.
Науката синтаксис се занимава с изследването на закономерностите, по които думите са подредени смислено в изречения. Основните синтактични елементи на изречението са подлогът, сказуемото, допълненията, определенията и обстоятелствените пояснения.
В зависимост от службата, която изпълняват в строежа на изречението, думите се разглеждат като части на изречението.[3]
Към изречението има отношение не само езикознанието, но също предикатната и философската логика.
Главните структурно-граматически признаци на изречението са предикативност (сказуемост), модалност, интонация и граматическа оформеност.
По състав и строеж се различават два вида изречения – прости и сложни.
Изречение, което може да бъде и самостоятелно в рамките на сложното изречение, към което се отнася подчиненото изречение, се нарича главно.[4]
Изречение, изразяващо само една мисъл, съдържащо само едно съждение, се нарича просто изречение. В простото изречение има само един предикативен център, приписващ признак на предмет.
Сложното изречение съдържа повече от един предикативен център. Може да се каже, че изречение, което се състои от две или повече прости изречения, които заедно съставят смислово единство, се нарича сложно изречение. Сложното изречение има толкова сказуеми, от колкото прости изречения се състои.
Един текст може да бъде изграден от няколко сложни изречения. Съответно всяко от тях е съставено от прости изречения, които са свързани по различен начин.
Според начина на свързване на простите изречения в сложното има два основни вида сложни изречения:
(1) Човекът влезе в апарата, (2) закрепи се здраво на подпорите и (3) завърза въже около тялото си.
Изречението е сложно съчинено. То съдържа три прости изречения, всяко от които може да се употреби самостоятелно, без да загуби смисъла си:
Простите изречения са свързани съчинително: (1) и (2) – безсъюзно, а (2) и (3) със съюза „и“.
Простите изречения в сложното съчинено изречение са:
Съчинителни са съюзите, които свързват:
Съчинителни съюзи са: и, или, но, а, ала, обаче, и-и, дали-или, нито-нито, ту-ту и др.
Сложно съчинено изречение:
Видове сложни съчинени изречения:
В сложното съчинено съотносително изречение действията се сменят постоянно, използват се двойните съюзи или-или, ту-ту и др.
Например: Черни орляци гарвани прехвъркват над пътя или кацат по оголелите върхове на дърветата.
Изреченията (1) и (2) са свързани съчинително със съюза „или“.
Действията в сложното съчинено съединително изречение се извършват последователно или едновременно, а съюзите са и, или, та, па („та“ и „па“ са остарели форми и се използват по-рядко днес, основно в литературните произведения).
Например: Ръцете им и краката им се вкочанясаха, бузите посиняха и те се прибраха вкъщи.
Изреченията са свързани по следния начин: (1) и (2) – безсъюзно, а (2) и (3) със съюза „и“.
В сложното съчинено противоположно изречение действията се противопоставят едно на друго, а синтактичната връзка се осъществява от съюзите а, ала, ама, но, само че или някоя от думите обаче и пък, по-рядко безсъюзно.
Например: До вчера щурците допяваха песента на лятото, а от снощи замлъкнаха.
Изреченията (1) и (2) са свързани чрез съюза „а“.
В сложното съчинено разнородно изречение се използват съчинителни връзки от поне два различни типа, затова то трябва да съдържа поне три прости изречения.
Например: Той горял на огън за Мария и решил или да загине, или да я спечели.
Сложното съставно изречение се изгражда чрез подчинителни синтактични връзки.
Пример:
Изречението е сложно съставно. То съдържа две прости изречения:
Второто е зависимо от първото и не може да се употреби самостоятелно, без да загуби смисъла си.
Простите изречения в случая са свързани подчинително чрез съюзната дума „която“. В общ синтактичен план простите изречения в сложното съставно изречение са:
Сложно смесено изречение е сложно изречение, в което едни от простите изречения са свързани съчинително, а други – подчинително.
Пример: „Буйните ниви скриваха слога от хищниците, а острите тръни убождаха всеки, който навлизаше в тях.“
Сложното смесено изречение се състои от поне три прости изречения.
Изречението може да се мисли като коридор с празни стаи – по една стая за подлога, сказуемото, допълненията, обстоятелствените пояснения. Когато съставя изречение, говорещият запълва всяка празна стая с думи. Във всяко от празните места без сказуемото може да влезе и дума определение.
Празните места на подлога, допълненията и обстоятелствените пояснения могат да бъдат запълнени:
— с една дума:
Сутринта
заваля.— със словосъчетание:
В ранната сутрин
заваля.— с изречение:
Когато настъпи сутринта,
заваля.Допълнителното изречение пояснява сказуемото на главното изречение и отговаря на въпрос защо, кого и други. Допълнителното изречение стои след главното.[5]
Когато празно място в глаголното изречение е запълнено с друго изречение, то това изречение е подчинено. Подчинените изречения са
— в мястото на подлог – сложно съставно с подчинено подложно
Да се плува
е приятно.Открива се най-често с въпросите „кой (извършва действието), какво (извършва действието)“ и т.н. (въпросите за откриване на подлог в изречението)
— в мястото на допълнение – сложно съставно с подчинено допълнително
да плувам
.Открива се най-често с въпросите „какво, що“ и т.н. (въпросите за откриване на допълнение в изречението)
— в мястото на обстоятелственото пояснение – сложно съставно с подчинено обстоятелствено пояснение
когато плувам
.Открива се най-често с въпросите „как, къде, кога“ и т.н. (въпросите за откриване на обст. пояснение в изречението)
— към съществителните във всички места – сложно съставно с подчинено определително
който много харесвам
.Открива се най-често с въпросите „какъв, каква, какво, какви“ и т.н.(въпросите за откриване на определение в изречението)
По цел на изказването изреченията се делят на съобщителни, въпросителни, възклицателни, подбудителни и желателни.
Чрез съобщителните изречения говорещият изказва твърдения, предава сведения, събития и т.н.
Съобщителните изречения са най-често срещаният тип изречения по цел на изказването.
Съобщителните изречения могат да бъдат във всяко наклонение с изключение на повелителното.
Съобщителните изречения завършват с точка, освен когато мисълта е недовършена – тогава завършват с многоточие:
С въпросителното изречение говорещият иска сведение от събеседника:
Въпросителните изречения завършват с въпросителен знак, ако са завършени; в противен случай завършват с въпросителна и многоточие (в произволен ред):
Всяко съобщително изречение може да се превърне във въпросително, като се изговори с въпросителна интонация:
Въпросителните изречения могат да бъдат във всякакво наклонение.
Възклицателните изречения изразяват силно чувство:
В края на възклицателните изречения се пише удивителен знак, а ако са незавършени или след тях трябва да се направи пауза, то в края им се пише удивителна и многоточие (в произволен ред):
Изречение, което по строеж е въпросително, се превръща във възклицателно, когато с него говорещият не пита, а изразява чувство:
В случая чрез изречението се изразява учудване, а не се искат сведения, което личи по това, че думата щъркели е в обикновената си форма за мн.ч.
Сега изречението съдържа бройната форма за мн.ч. и е въпросително: с него говорещият пита за броя на щъркелите.
С възклицателно изречение може едновременно да се пита и да се изразява чувство. Тогава в края му се пише и въпросителна, и удивителна (в произволен ред):
С това изречение говорещият изразява учудване и възмущение и същевременно пита за обяснение.
С подбудителните изречения говорещият подтиква събеседника си да извърши, да не извършва или да прекрати определено действие:
Подбудителните изречения обикновено са в повелително наклонение, но могат да бъдат и в изявително:
Използването на изявително наклонение прави заповедта по-категорична.
Подбудителните изречения могат да се преизказват:
Подбудителните изречения могат да изразяват не само заповед, а и молба, съвет, предложение и др. В края им се пише точка, ако са изказани спокойно (многоточие, ако са недовършени). Ако са изказани енергично, в края им се пише удивителна (а ако са недовършени – многоточие и удивителна в произволен ред).
С желателните изречения говорещият изразява желание, чието осъществяване не зависи от говорещия и от събеседника:
Желателните изречения обикновено са в повелително наклонение, но има и безглаголни желателни изречения:
Пунктуацията на желателните изречения е същата като на подбудителните.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.