цілісна держава, територія якої поділяється на адміністративно-територіальні одиниці, що не мають певного ступеню суверенітету З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Уніта́рна держа́ва— єдина цілісна держава, територія якої поділяється на адміністративно-територіальні одиниці, що не мають статусу державних утворень і не володіють суверенними правами.
Унітарні держави
Федеративні держави
Унітарний «єдиний, який становить єдине ціле»— запозичення з французької мови; фр.unitaire «те саме» пов'язане з латинським unitas «єдність, єдине ціле», утвореним від латиського ūnus «один».[1]
Централізована унітарна держава характеризується тим, що управління на всіх суб-національних (нижчих загальнодержавного) територіальних рівнях здійснюється адміністрацією, що призначається вищим органом виконавчої влади.
Децентралізована унітарна держава характеризується тим, що місцеві органи формуються незалежно від центральних органів влади (обираються населенням іт.ін.) та користуються значними повноваженнями у вирішенні місцевих питань.
Відносно децентралізована унітарна держава характеризується поєднанням прямого державного управління на місцях із місцевим самоврядуванням: на вищому (область) та середньому (район) субнаціональних територіальних рівнях одночасно функціонують органи виконавчої влади загальної компетенції та органи місцевого самоврядування.
Згідно з статті 2 розділу I Конституції України, Україна є унітарною державою. Це означає, що територія України у межах існуючих кордонів є цілісною і недоторканною[2], що складові частини цієї території перебувають в нерозривному взаємному зв'язку, відзначаються внутрішньою єдністю і не мають ознак державності, як це властиво складовим частинам, скажімо, федеративної держави.
Суверенітет України поширюється на всю її територію.
Україна є унітарною державою.
Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Конституція України— Розділ I. Стаття 2.
О. Ляшенко. Унітарна держава // Політична енциклопедія. Редкол.: Ю. Левенець (голова), Ю. Шаповал (заст. голови) та ін.— К.:Парламентське видавництво, 2011.— с.737 ISBN 978-966-611-818-2
Чиркин В.Е.Конституционное право зарубежных стран.— М.: Юристь , 1999.— С. 431.
Евдокимов В. Б. , Старцев Я. Ю . Местное управление в зарубежных странах: правовые аспекты .— М.: Спарк , 2001.— С. 156.
Міщук В.В.Витоки дослідження форми територіального устрою держави: методологічний аспект / В.В.Міщук // Часопис Хмельницького університету управління та права: Університетські наукові записки.— 2010.— №3/2010.— С. 23-28.
Міщук В.В.Види унітарних держав: проблеми класифікації / В.В.Міщук // Часопис Київського університету права.— 2010.— №3.— С.48-52.
Міщук В.В.Унітаризм як принцип державного устрою / В.В.Міщук // Університетські наукові записки: Часопис Хмельницького університету управління та права.— 2010.— №4/2010.— С. 12-16.
Міщук В.В.До питання визначення ознак унітарної держави / В.В.Міщук // Проблеми правознавства та правоохоронної діяльності: зб. наук. праць.— №4.— 2010.— С. 33-39.
Міщук В.В.Державний устрій України: перспективи розвитку та удосконалення / В.В.Міщук // Економіка і право: Науковий часопис Національного педагогічного університету імені М.П.Драгоманова.— 2010.— Серія 18.— Вип. 11.— С. 62-68.
Тимощук О.О.Розширення автономного статусу Каталонії у складі унітарної Іспанії за новим статутом 2006р. // Вчені записки Таврійського національного університету ім. В.І.Вернадського. Юридичні науки.— 2007.— Т. 20(59).— №1.— С. 203—209.
Серьогіна С.Г.Форма правління: питання конституційно— правової теорії та практики: Монографія .— Х: Право , 2011 .— С. 9