Loading AI tools
болгарська держава, що існувала з 1908 по 1946 рік З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Тре́тє Болга́рське ца́рство (болг. Трета българска държава) — колишня Болгарська держава, яка існувала від моменту проголошення незалежності в 1908 році до скасування монархії в 1946 році. Конституційна монархія (Тирновська конституція 1879 року з поправками). Глава держави — цар. Царська династія — Саксен-Кобург-Готська. Передбачалося колективне регентство у разі недієздатності царя.
Царство България Царство Болгарія | |||||||||||||
| |||||||||||||
| |||||||||||||
Девіз Съединението прави силата ("Єдність дає силу") | |||||||||||||
Гімн Шуми Марица Шум Мариці (1886–1946) Химн на Негово Величество Царя ("Гімн Його Величності Царя") | |||||||||||||
![]() | |||||||||||||
Столиця | Софія | ||||||||||||
Мови | болгарська | ||||||||||||
Релігії | Болгарська православна церква (державна релігія)[1] | ||||||||||||
Форма правління | унітарна парламентська конституційна монархія (1908–1935; 1943–1946)
унітарна авторитарна абсолютна монархія | ||||||||||||
Цар | |||||||||||||
- 1908–1918 | Фердинанд I | ||||||||||||
- 1918–1943 | Борис III | ||||||||||||
- 1943–1946 | Симеон II | ||||||||||||
Голова Ради Міністрів | |||||||||||||
- 1908–1911 (перший) | Александр Малинов | ||||||||||||
- 1944–1946 (остання) | Кімон Георгієв | ||||||||||||
Законодавчий орган | Народні збори Болгарії | ||||||||||||
Історичний період | Перша світова війна / Інтербелум / Друга світова війна | ||||||||||||
- Офіційне проголошення незалежності[2] | 5 жовтня 1908 | ||||||||||||
- Балканські війни | 1912–1913 | ||||||||||||
- Бухарестський договір | 10 серпня, 1913 | ||||||||||||
- Нейїський мирний договір | 27 листопаду, 1919 | ||||||||||||
- скасування монархії | 15 вересня 1946 | ||||||||||||
Площа | |||||||||||||
- 1915 | 122 134 км2 | ||||||||||||
- 1946 | 110 912 км2 | ||||||||||||
Населення | |||||||||||||
- 1915 [3] | 4,580,000 осіб | ||||||||||||
Густота | Помилка виразу: незрозумілий розділовий знак «,» осіб/км² | ||||||||||||
- 1946 | 7 029 349 л. | ||||||||||||
Густота | 63,4 осіб/км² | ||||||||||||
Валюта | Болгарський лев | ||||||||||||
| |||||||||||||
Сьогодні є частиною | Болгарія | ||||||||||||
|
Під час чергового ослаблення Османської імперії, яка втратила на користь Австро-Угорщини Боснію і Герцеговину, болгарський князь Фердинанд I 22 вересня 1908 року проголосив себе царем. Прийняття титулу царя означало повну юридичну незалежність від Османської імперії, повний суверенітет над Східною Румелією і претензії на гегемонію на Балканах. При Фердинанді були внесені поправки до конституції, які розширили повноваження царя й обмежили прийняті в 1879 році демократичні норми.
У 1912 — 1913 роках, в ході Першої Балканської війни, Болгарія отримала від Османської імперії практично всю Фракію з Едірне (крім Константинополя) і великий вихід до Егейського моря. Питання контролю над Македонією (яку фактично займали Сербія і Греція) призвело до швидкоплинної Міжсоюзницької (Другої Балканської) війни 1913 року, де проти Болгарії виступили екссоюзники Сербія і Греція, а також Румунія та сама Османська імперія. Болгарія програла цю війну і втратила Едірне, а також невеликі терени на всіх кордонах, проте зберегла вихід до Егейського моря.
1915 року Третє Болгарське царство, дотримуючись німецької орієнтації Фердинанда і прагнучи приєднати всю слов'янську Македонію, вступило в Першу світову війну на боці Німеччини, Австрії та Туреччини. Болгарії приліпили прізвисько у країнах Антанти «зрадниці слов'янства». Після поразки у війні цар Фердинанд відрікся від престолу і повернувся до Німеччини, а його наступником у 1918 році став його старший син Борис III.
У 1919 році в рамках Версальського мирного процесу був підписаний Нейський договір, за яким Болгарія позбавлялася виходу до Егейського моря (на користь Греції). У 1920-ті роки Болгарія розвивала відносини з країнами Антанти, активно приймала російських емігрантів.
У 1934 році цар Борис III установив особисту диктатуру, а в 1940 рр. країна під керівництвом прем'єра Богдана Філова стала союзником Німеччини у Другій світовій війні. У 1941 році було повернено вихід до Егейського моря. При цьому, на вимогу царя, Болгарія не брала участь у бойових діях проти СРСР і в Голокості. Ця тверда політична лінія Бориса іноді пояснює його загадкову смерть у 1943 році, після чого на престол вступив його 6-річний син Симеон II, одним з трьох регентів при якому став Філов. Потім на окупованих Болгарією теренах (але не в самій країні) була проведена депортація євреїв, але війну СРСР країна не оголосила і після смерті Бориса.
Вступ на терен Болгарії в 1944 році Червоної армії призвів до встановлення комуністичного режиму; попри страту трьох ексрегентів, монархія зберігалася до кінця 1946 року і при новому регентстві. Потім комуністи оголосили Болгарію республікою, і Симеон II емігрував, щоб через багато років повернутися на батьківщину вже як республіканський прем'єр-міністр.