Loading AI tools
Рафаель Анхель Кальдерон Фурньєр (ісп. Rafael Ángel Calderón Fournier; нар. 14 березня 1949) — костариканський політик, тридцять восьмий президент Коста-Рики.
Рафаель Кальдерон ісп. Rafael Ángel Calderón Fournier | |||
![]() | |||
![]() | |||
| |||
---|---|---|---|
8 травня 1990 — 8 травня 1994 | |||
Попередник: | Оскар Аріас | ||
Наступник: | Хосе Марія Фіґуерес | ||
Народження: |
14 березня 1949[1][2][3] (75 років) Diriambad, Карасо, Нікарагуа | ||
Країна: | Коста-Рика | ||
Релігія: | католицька церква | ||
Освіта: | University of Costa Ricad | ||
Партія: | Social Christian Unity Partyd | ||
Батько: | Рафаель Анхель Кальдерон Ґвардія | ||
Шлюб: | Gloria Bejarano Almadad | ||
Автограф: | ![]() | ||
Нагороди: | |||
Народився в містечку Діріамба, Нікарагуа. Його батьком був колишній президент Коста-Рики Рафаель Анхель Кальдерон Ґвардія, а матір'ю — Марія дель Росаріо Фурньє Мора. Рафаель Анхель народився, коли його батьки перебували у вигнанні.
Кальдерон був одружений з Глорією Бехарано Альмаді, донькою мексиканського лікаря та політика Армандо Леона Бехарано[4]. Від того шлюбу народились четверо дітей: Рафаель Анхель, Глорія дель Кармен, Марія Габріела і Марко Антоніо. Старша сестра Кальдерона, Алехандра, була троцькістською лідеркою, загинула внаслідок нещасного випадку 1979 у 25-річному віці.
Здобув початкову освіту в коледжі Маріст у Мехіко. Повернувся до Коста-Рики 1958, коли йому було дев'ять років, після того як президент Маріо Ечанді дозволив повернення політичних засланців, включаючи колишнього президента Кальдерона Ґвардію. Кальдерон завершив середню освіту в коледжі Сан-Хосе, після чого вивчав право в Університеті Коста-Рики.
Після закінчення університету Кальдерон зайнявся політикою та був обраний секретарем з питань середньої освіти в Партії національної єдності (PUN). У 20-річному віці його обрали головою Молодіжної організації PUN. Невдовзі після смерті батька 1970 року став членом правління Фонду соціального страхування та брав участь у розробці нових пенсійних правил.
1974 року його обрали до лав Конгресу, де він двічі поспіль обіймав посаду голови Комітету з соціальних питань. Серед інших законопроєктів комітет прийняв Закон про соціальний розвиток і сімейні посібники, завдяки якому в країні було створено пенсійних внесків, що на даний час охоплює понад сто тисяч людей похилого віку.
1981 року здобув почесний докторський ступінь в Університеті Г'юстона.
Невдовзі Партію національної єдності було перетворено на партію Соціал-християнська єдність, а Кальдерон 1982 року став кандидатом у президенти, але програв вибори Луїсу Альберто Монґе. 1986 року він знову спробував очолити країну, але вдруге зазнав поразки, поступившись Оскару Аріасу. Лише з третьої спроби, 1990 року, Кальдерона обрали президентом Коста-Рики. Як і його батько, він прийшов до влади у 40-річному віці, рівно за 50 років після обрання його батька.
Кальдерон почав реалізацію програми реформ. Він просував ліберальну політику в усіх сферах економіки, провадив податкові реформи, що додало економічної стабільності країні. Водночас збільшилася вартість всіх комунальних послуг та пального, підвищилися податки. Президент також скоротив число державних службовців й обмежив банківське кредитування, домігся збільшення виробництва й експорту. Туризм, в основному екологічний, пережив безпрецедентний підйом, доходи від туризму навіть перевищили традиційні доходи від експорту бананів і кави. Кальдерон перетворив стару Центральну в'язницю на Дитячий музей, сучасний і привабливий, щодня відвідуваний сотнями дітей і дорослих. Було ліквідовано податкову й митну нерівність, змінено систему нарахування державних пенсій, що стали більш справедливими. Реформи дали змогу стабілізувати інфляцію та залучити інвестиції до країни. Кальдерон надав безкоштовне житло за ваучерами сім'ям з низькими статками, але в цілому соціальний сектор (охорона здоров'я, освіта і суспільна безпека) зазнав збитків.
У жовтні 2004 року після корупційного скандалу Кальдерона ув'язнили[5][6][7], але невдовзі звільнили під домашній арешт[8].
Кальдерона звинувачували в отриманні грошей від фірми Finish Firm Instrumentarium в обмін на контракти на постачання медичного обладнання для Фонду соціального страхування. Судовий розгляд почався 3 листопада 2008 року, слухання завершились у вересні 2009 року. Попри звинувачення, Кальдерон офіційно оголосив про висунення своєї кандидатури на посаду президента Коста-Рики на виборах, що мали відбутись 2010 року. 5 жовтня 2009 року Кальдерона засудили до п'яти років позбавлення волі[9]. Він вийшов із зали суду і повідомив пресу про те, що збирається оскаржити вирок, але при цьому знімає свою кандидатуру, щоб зосередитися на апеляції[10].
11 травня 2011 року скаргу Кальдерона відхилив суд. Судді підтвердили вирок, але скоротили термін перебування у в'язниці з п'яти років до трьох. При цьому законодавство Коста-Рики дозволило колишньому президенту замінити реальне позбавлення волі домашнім арештом. Дружина Кальдерона Глорія Бехарано була засуджена до виплати 70 000 доларів США уряду Коста-Рики за участь у скандалі.
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.