Loading AI tools
З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Радянський патріотизм (також радянський соціалістичний патріотизм) — термін радянської фразеології — важлива риса радянського способу життя,[1] найбільша радянська цінність,[2] одна з рушійних сил розвитку соціалістичного суспільства і один з проявів колективізму,[3] класове почуття,[4] ознака готовності боротися за «соціалістичну вітчизну»[5] в політичній концепції «радянського народу» — інтернаціональної єдності робітничого класу при «братстві народів» (українських, киргизських, і решти робітників) чи це з населення та народів попередньої Російської імперії, чи «Соціалістичної родини народів» за роки соціалістичного будівництва в межах «Соціалістичної родини народів» («нова інтернаціональна спільність людей, що виникла в СРСР за роки соціалістичного будівництва»[6])[7].
Міфологема братерства російського та українського народів була однією з основоположних міфологем радянської пропаганди, яка прийшла на зміну концепції “триєдинства руского народа” — офіційної доктрини часів Російської імперії.[8][9]
У цій «соціалістичній родині народів» російський народ став «старшим братом»[10]. Це специфічний соціалістичний патріотизм, в який спочатку щільно впліталися ідеї світової революції та пролетарського інтернаціоналізму, а з початком 30-их років розпочалися спроби поєднати радянський патріотизм з поняттям Батьківщини.[11] Соціалістичний інтернаціоналізм і радянський патріотизм невідривні один від одного.[12] Згідно Радянської енциклопедії історії України «радянський патріотизм» — це любов трудящих СРСР до своєї соціалістичної Вітчизни, безмежна відданість радянському суспільному і державному ладові, справі комунізму, вища форма патріотизму, який набув якісно нових рис, породжених глибокими економічними і соціальними змінами, що відбулися в країні внаслідок Великої Жовтневої соціалістичної революції 1917.[4]
Радянський патріотизм і соціалістичний інтернаціоналізм все робили для наближення «Великої Перемоги», а їх формування та розвиток є результатом глибоких політичних і соціально-економічних змін, здійснених у СРСР.[1] Радянський патріотизм — джерело трудового героїзму радянських людей,[13] а надихання на працю цілих колективів — ознака героїзму.[14]
Інтернаціональна єдність робітничого класу, братство робітників протиставлялося «буржуазному шовінізму» та «буржуазному космополітизму».[15]
Образ «радянського способу життя», «радянської людини», формувався вмістом таких атрибутів: велике, світле, спрямоване у майбутнє, надійне, колективне, інтернаціональне, відкрите, романтичне, святкове. «Нерадянське»: буржуазне, старе, капіталістичне, загниваюче, декадентське, релігійне, божевільне, із збоченнями, злочинне, непорядне, націоналістичне, українське, міщанське, хуторянське, заощадливе. Епітети та визначення, які виникали на основі цього ідеологічного ряду, щедро роздавались у пресі, судових вироках та на партійних активах українським буржуазним націоналістам та їхнім прибічникам (наприклад, фейлетон у журналі «Перець» «Про містера Стецька та великомученицьке жабеня», підписаний якимось Василем Осадчим).[16]
Seamless Wikipedia browsing. On steroids.
Every time you click a link to Wikipedia, Wiktionary or Wikiquote in your browser's search results, it will show the modern Wikiwand interface.
Wikiwand extension is a five stars, simple, with minimum permission required to keep your browsing private, safe and transparent.