особа, яка відповідає за роботу радіосистеми З Вікіпедії, вільної енциклопедії
Радист— фахівець з передачі й прийому повідомлень по радіо. Також цим терміном називають і аналогічну професію. Різновид професії зв'язківця. У вузькому значенні слова— особа, яка виконує свої обов'язки щодо приймання— передавання знаків азбуки Морзе через канали радіозв'язку. В широкому значенні радист— особа, яка працює, обслуговує, ремонтує засоби радіозв'язку. Іноді цю професію поєднують з іншою, наприклад: стрілець-радист, штурман-радист так далі.
Радист приймає зведення Радінформбюро, червень 1942, фото Сергія Лоскутова
Професія радиста використовується в багатьох сферах людської діяльності— у морі, на ріках, в авіації, у космонавтиці, на землі.
Посадова особа, що здійснює безпосередні приймання передачу сигналів азбуки Морзе на телеграфному ключі (чи комбіноване приймання— передавання: наприклад, приймання записом олівцем радіограми— робота в ефір телеграфним ключем; приймання на телеграфний апарат чи апарат Бодо, робота в ефір давачем Р-010 тощо),— називається радіотелеграфістом[1].
Радистом називають і начальника радіостанції (радіовузла, радіоцентра), і радиста-механіка (особу, яка налаштовує збуджувач, передавач і приймач у радіостанції, проте азбукою Морзе працює обмежено, скажімо, в передбачених посадовою інструкцією випадкаж передає символ Ж[2] для налаштування певних характеристик канала)[3]
Різновидами радиста вважаються радіорелейні, тропосферні механіки
В авіації радист— це технік (повністю спеціалізація називається «Радіо і РЕБ»), який вводить на землі параметри апаратури ближньої і дальньої навігації, РЕБ літака перед польотом, замінює блоки апаратури для ремонту їх в ТЕЧі чи на ремонтних підприємствах МО.
Радистами є фахівці радіорозвідки, спецрадіозв'язку[4] У кожній групі спецпризу є радист-шифрувальник.
Витяг з Посадової інструкції. 2.1. Здійснює технічне обслуговування обладнання приймально-передавальних радіостанцій. 2.2. Контролює стан електросилового обладнання станцій, обслуговує антенно-щоглові пристрої та допоміжне обладнання, встановлене в радіоцентрі. 2.3. Настроює на робочі частоти передавачі та приймачі, виконує найпростіші електричні вимірювання та випробування згідно з технологічними картами. 2.4. Замінює зіпсовані лампи та усуває найпростіші технічні пошкодження. 2.5. Передає та приймає радіограми азбукою Морзе на літеродрукуючій телеграфній апаратурі. 2.6. Читає перфоровану стрічку, оформляє радіограми. 2.7. Веде телеграфну оперативну та технічну документацію. 2.8. Дотримується графіка радіозв'язку. 2.9. Передає ключем цифри від 70 до 90 знаків, літери від 90 до 120 знаків і більше та приймає радіограми й радіотелеграми «на слух» з швидкістю від 90 до 120 знаків за хвилину змішаного тексту. 2.10. Знає, розуміє і застосовує діючі нормативні документи, що стосуються його діяльності. 2.11. Знає і виконує вимоги нормативних актів про охорону праці та навколишнього середовища, дотримується норм, методів і прийомів безпечного виконання робіт. Джерело: Проект 'Монокль'— http://www.borovik.com/index_instruction.php?Gins=ldmn&lang_i=1 [Архівовано 18 травня 2018 у Wayback Machine.]
Оскільки особливості роботи радіотелеграфіста визначають його «почерк» і є демаскувальним засобом конкретної радіостанції для радіорозвідки супротивника, в сухопутних військах передачу в ефір ведуть давачем Р-010. «Рукою» на ключі KY1 працюють в ефір лише фахівці спецрадіозв'язку, кваліфікація яких дозволяє позбавитися особливостей «почерку».
Спецрадіозв'язок, в розвідці, як правило, зв'язок між центром і кореспондентами як на своїй території, так і на території супротивника: групи спецпризу, агенти. Сеанси можуть бути двосторонніми і односторонніми, запланованими за графіком і позапланові. Згадайте «17 миттєвостей весни»: Юстас— Алексу…